Ухвала
 
22 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 497/2185/18
 
провадження № 61-6354ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Коломієць Г. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» (далі - АТ «Одесаобленерго»), третя                  особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та просив суд: визнати недійсним акт АТ «Одесаобленерго», в особі працівників Болградського РЕМ,                                   № 8002878 від 08 листопада 2018 року про порушення ним правил користування електричною енергією у вигляді крадіжки електричної енергії шляхом незаконного підключення до електромережі; визнати недоведеним факт порушення ним правил споживання електроенергії шляхом незаконного підключення до електромережі; визнати засідання комісії Болградського РЕМ від 06 грудня 2001 року (протокол № 28) таким, що відбулося на підставі недійсного акту про порушення правил користування електроенергією; визнати неправомірними дії відповідача зі складання акту про встановлення факту порушення ним правил споживання електроенергії.
 
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним акт № 8002878 від 08 листопада 2018 року, складений працівниками постачальника електроенергії АТ «Одесаобленерго» про порушення споживачем ОСОБА_1 правил користування електричною енергією.
Визнано недоведеним факт порушення ОСОБА_1 споживання електроенергії у вигляді крадіжки електричної енергії шляхом незаконного підключення до електромережі.
Визнано рішення комісії Болградського РЕМ від 06 грудня 2018 року (протокол № 28) таким, що ухвалене на підставі недійсного акту про порушення правил користування електроенергією.
Визнано неправомірними дії АТ «Одесаобленерго» щодо складання акту                   від 08 листопада 2018 року № 8002878 про встановлення факту порушення ОСОБА_1 правил споживання електроенергії у вигляді крадіжки електроенергії шляхом незаконного підключення до електромережі.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Одесаобленерго» задоволено.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 березня                 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У квітні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру щодо визнання недійсним акту про порушення правил користування електричною енергією; визнання недоведеним факту порушення правил споживання електроенергії шляхом незаконного підключення до електромережі; визнання засідання комісії таким, що відбулося на підставі недійсного акту про порушення правил користування електроенергією та визнання дій неправомірними, що не є складною у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду                               від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживачів відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

                                                                                                                      Г. В. Коломієць