ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2700/20
Головуючий у першій інстанції – Меженнікова С. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/464/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Зіньковець О.О., 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
1) визнати незаконним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , оформлене протоколом № 7 від 30.07.2020, про зняття майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 1 особа, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 23.07.2020, перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, в загальній черзі з 27.07.2006 та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 25.03.2016;
2) визнати незаконним та скасувати пункт № 3.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2020 № 464 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 », відповідно до якого майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 1 (одна) особа, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 23.07.2020, перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, в загальній черзі з 27.07.2006 та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 25.03.2016;
3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 1 (одна) особа, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 23.07.2020, було знято із квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 , перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, в загальній черзі з 27.07.2006 та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 25.03.2016.
Позов обґрунтовував тим, що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.07.2020 № 173 майора ОСОБА_1 , відповідно до ч. 6 з урахуванням підпункту «а» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із закінченням контракту) та з 23.07.2020 виключено зі списків військової частини. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.08.2020 № 464 майора ОСОБА_1 зі складом родини 1 особа знято з квартирної черги для отримання житла в сел. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області. Позивач є ветераном військової служби та має статус учасника бойових дій, його календарна вислуга у ЗСУ становить 28 років 4 дні, пільгова - 4 роки 7 місяців 2 дні, загальна – 32 роки 8 місяців 2 дні.
Вказане рішення ВЧ НОМЕР_1 позивач вважає протиправним і таким, що порушує його права щодо забезпечення постійним житловим приміщенням, оскільки держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями і, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30.12.2020 позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , оформлене протоколом № 7 від 30.07.2020, про зняття майора ОСОБА_1 зі складом 1 (одна) особа, з квартирного обліку.
Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2020 № 464 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 » в частині зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 зі складом 1 (одна) особа, звільненого в запас у зв`язку із закінченням контракту.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення майора ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі з 27.07.2006, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 25.03.2016.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 2 522,40 грн.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дія п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку. Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджено Постановою КМУ № 1081 від 03 серпня 2006 року, визначено лише три категорії військовослужбовців, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла, у разі звільнення їх з військової служби у запас або у відставку, а саме: звільнені з військової служби за віком; звільнені з військової служби за станом здоров`я; звільнені з військової служби у зв`язку із скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів. Проте майор ОСОБА_1 не підпадає під жодну із цих категорій, підставою для його звільнення в запас було закінчення контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку при ВЧ НОМЕР_1 .
Зазначає, що неправомірним є рішення щодо стягнення з відповідача судового збору, оскільки позивач звільнений від його сплати, а за результатами розгляду справи не поніс жодних судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Акуленко В.М. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 – без задоволення, посилаючись на те, що висновок суду першої інстанції є таким, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють порядок забезпечення житлом військовослужбовців, а також звільнених в запас військовослужбовців.
Сторона позивача зазначає, що твердження апелянта про законність його дій при прийнятті рішення щодо зняття з квартирного обліку при звільненні в запас позивача спростовується нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», за яким держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше.
Наголошує, що ОСОБА_1 станом на 23.07.2020 мав вислугу в Збройних Силах України: календарна - 28 років 4 дні, пільгова - 4 роки 7 місяців 2 дні, загальна – 32 роки 8 місяців 2 дні, є ветераном військової служби, а також має статус учасника бойових дій з 27.10.2015. Для того, щоб позивач міг реалізувати своє гарантоване Конституцією України право на отримання від Міністерства Оборони України постійного житла на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має перебувати на квартирному обліку.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зняття позивача з квартирного обліку зважаючи на положення ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як такого, що на час прийняття оскаржуваних рішень мав вислугу на військовій службі понад 20 років, був зарахований на квартирний облік з 27.07.2006.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
Судом у справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 20.07.1992 по 23.07.2020 проходив військову службу у Збройних Силах України, в тому числі, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 14-15, 19-21).
З 27.07.2006 ОСОБА_1 був зарахований в загальну чергу на квартирний облік як безквартирний, зі складом сім`ї 3 особи, для отримання житлового приміщення в житловій комісії ВЧ НОМЕР_1 та з 25.03.2016 включений в список військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень як учасник бойових дій (а.с. 16-18, 22-29).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2020 за № 173 майора ОСОБА_1 , начальника служби радіаційного хімічного біологічного захисту штабу військової частини НОМЕР_1 , наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 19.06.2020 № 174 відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за п.п. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) з 23.07.2020, виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення. Чинність контракту припиняється з 21.06.2020. Направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського ОМТЦК та СП Чернігівської області. Вислуга років станом на 23.07.2020: календарна – 28 років 04 дні, пільгова - 04 роки 07 місяців 28 дні, загальна – 32 роки 08 місяців 02 дні. Перебуває на обліку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов з 27.07.2006, першочергово з 25.03.2016, утримує службову однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; службове житло не здано. (а.с. 9)
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 464 від 05.08.2020 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 » відповідно до наказу Міністерства Оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» знято з квартирного обліку майора ОСОБА_1 , перебував на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 27.07.2006, в загальній черзі з 27.07.2006 та у списку осіб, які потребують першочергового отримання житла, з 25.03.2016 зі складом сім`ї 1 (одна) особа, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас на підставі ст. 26 ч. 5 п. 2 п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України « Про військовий обов`язок та військову службу» згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_2 по стройовій частині № 173 від 23.07.2020; зобов`язано майора ОСОБА_1 звільнити службове житло у двотижневий строк однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).
Позивач є учасником бойових дій та ветераном військової служби, що підтверджується відповідними посвідченнями, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років (а.с. 8, 10-13).
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтями 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. 
Пунктом 9 цієї статті передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінет Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (п. 1 Порядку).
Згідно з п. 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Аналогічні правові позиції викладені постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 487/5835/17, 01.04.2020 у справі № 638/5769/18, від 08.04.2020 у справі № 683/2197/18 та від 19.05.2020 у справі № 683/2198/18.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підстав відступити від цих правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Установивши, що позивач ОСОБА_1 , який є ветераном війни та учасником бойових дій, з 27.07.2006 був зарахований в загальну чергу на квартирний облік для отримання житлової площі в смт. Гончарівське зі складом сім`ї 3 особи, та з 25.03.2016 включений в список військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень як учасник бойових дій; звільнений із військової служби у запас за п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; має вислугу років у Збройних Силах України понад 20 років: календарна – 28 років 04 дні, пільгова – 04 роки 07 місяців 28 днів та загальна – 32 роки 08 місяців 02 дні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 зважаючи на відсутність підстав, визначених законом для зняття його з квартирного обліку.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що майор ОСОБА_1 не підпадає під жодну із категорій військовослужбовців, визначених постановою КМУ № 1081, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла (звільнені з військової служби за віком, за станом здоров`я,у зв`язку із скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів), оскільки, як зазначалось вище, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. На момент звільнення з військової служби позивач мав вислугу на військовій службі календарну 28 років 04 дні та загальну 32 роки 08 місяців 02 дні, на загальний та першочерговий облік зарахований на законних підставах, є ветераном війни та учасником бойових дій, житлом не забезпечений та житлової компенсації не отримував, а тому у ВЧ НОМЕР_1 були відсутні підстави для зняття його з квартирного обліку. Твердження відповідача на те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 в запас було закінчення контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку при ВЧ НОМЕР_1 , суперечать вищенаведеним нормам житлового і військового законодавства.
Посилання заявника на неправомірність стягнення судом з відповідача судового збору, зважаючи на звільнення позивача від його сплати, ґрунтуються на невірному тлумаченні відповідачем норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
Таким чином, за змістом зазначеної норми якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо відповідача не звільнено від сплати цих витрат.
Зважаючи на те, що Військова частина НОМЕР_1 не звільнена від сплати судового збору, а позивач при зверненні до суду як учасник бойових дій судовий збір не сплачував, районний суд відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України провів розподіл судових витрат та вірно стягнув судовий збір з відповідача на користь держави.
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 без задоволення, а рішення суду – без змін.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22.03.2021 ВЧ НОМЕР_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30.12.2020 до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи зазначене, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з ВЧ НОМЕР_1 належить стягнути на користь держави 3 783,60 грн ((3 вимоги немайнового характеру х 840,80 грн) х 150%) судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2020 року – залишити без змін.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь держави 3 783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) грн 60 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                     І.О.Боброва

                                                                                           Н.В.Шитченко