Номер провадження: 22-ц/813/5972/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7202/13-ц
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сіваченко Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
04 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що ОСОБА_1 була погашена заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено матеріали справи.

Сповіщення сторін.
У судове засідання, призначене на 07 квітня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 20 квітня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2013 року задоволено позовну заява ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №11134540000 від 29 березня 2007 року, в загальному розмірі 1 092 195,41 грн. 
25 жовтня 2013 року боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, посилаючись на те, що про час та місце слухання справи не була повідомлена належним чином. 
20 листопада 2013 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про задоволення заяви, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.
16 вересня 2013 року на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2013 року видано виконавчій лист №520/7202/13-ц, відносно боржника ОСОБА_1 , щодо стягнення вказаної кредитної заборгованості. В подальшому, ПАТ «Дельта Банк» звернувся із заявою до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа. 
На підставі заяви ПАТ «Дельта Банк» та виконавчого листа №520/7202/13-ц, 03.03.2014 року було відкрито ВП за №42433792. 
Під час проведення виконавчих дій, з метою забезпечення виконання вимог виконавчого документа, згідно Постанови державного виконавця Відділу від 03.03.2014 року накладений арешт на все належне боржнику майно та встановлена заборона його відчуження. 
19 травня 2014 року державним виконавцем Відділу, на підставі ухвали №520/7202/13-ц Київського районного суду м. Одеси, про скасування заочного рішення суду, винесена постанова в порядку п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення Постанови) про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу до суду. Але, всупереч вимог частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення Постанови), ні знятий арешт на все належне боржнику майно та не скасована встановлена заборона його відчуження. На теперішній час Виконавче провадження №42433792 було знищено через закінчення трирічного терміну їх зберігання. Викладене підтверджується доданої до заяви копією письмового повідомлення головного державного виконавця Другого Київського відділу ДВС Фішер.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2014 року задоволено позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11134540000 від 29 березня 2007 року у сумі 1092195,41 грн. та вирішено питання про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» судового збору у розмірі 3 441,00 грн.
20 вересня 2014 року на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2014 року, було видано виконавчі листи за №520/7202/13-ц відносно боржника ОСОБА_1 , щодо стягнення вказаної кредитної заборгованості та судового збору.
В подальшому, ПАТ «Дельта Банк» звернувся із заявами до органів державної виконавчої служби щодо примусового виконання виконавчих документів. Так, до Овідіопольского районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були надані два виконавчих листа за №520/7202/13-ц, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 1 092 195,41 грн. та судового збору у розмірі 3 441,00 грн. 
На підставі заяви ПАТ «Дельта Банк» та вказаних виконавчих листів, 01 вересня 2017 року були відкриті виконавчі провадження (далі - ВП) за №54608881 та №54608145. Під час проведення виконавчих дій, з метою забезпечення виконання вимог виконавчих документів, згідно Постанови державного виконавця Відділу від 15.01.2019 року, накладений арешт на все належне боржнику майно та встановлена заборона його відчуження. Згідно інформації, яка міститься в Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі-АСВП), Виконавчі провадження за №54608881 та № 54608145 перебувають на стадії примусового виконання. Викладене підтверджується доданими до заяви копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2014 року, копіями виконавчих листів за N9 520/7202/13-ц, відносно Боржника ОСОБА_1 щодо стягнення вказаної кредитної заборгованості та судового збору, копіями Постанов про відкриття виконавчих проваджень від 01.09.2017 року, за №54608881 та №54608145, відносно ОСОБА_1 та копією Постанови про арешт майна боржника від 15.01.2017 року, відносно ОСОБА_1 . 
На підставі Договору №2244/К/1 про відступлення прав вимоги, від 13.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 684, укладеному з ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло статус кредитора за договором про надання споживчого кредиту №11134540000 від 29 березня 2007 року та набуло статус іпотекодержателя за Іпотечним договором від 29 березня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Горбань М.В. за реєстровим №710. 
Вказані Кредитний та Іпотечний договори були укладені між Боржником - ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк». В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору в іпотеку було передано земельну ділянку, площею 0,10 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800020050253 та укладений Іпотечний договір від 29.03.2007 року.
Заявниця зазначає, що виконала зобов`язання добровільно, у підтвердження вказаного зазначає, що 16 липня 2020 року боржником - ОСОБА_1 підписана Заява, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. за реєстровим №394, згідно якої ОСОБА_1 не заперечує та погоджується на позасудовий спосіб врегулювання спору, а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,10 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5123755800020050253 у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Копія вказаної заяви надається у додатку до даної Заяви. На підтвердження погашення у повному обсязі заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11134540000 від 29 березня 2007 року та відсутності жодних претензій ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 , ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надало лист за підписом директора ТОВ «УКРДЕПТ ПЛЮС» за вих. № И-2757-2422813 від 16.07.2020 року на ім`я Боржника - ОСОБА_1 , копія якого надається до суду. У цьому листі ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» гарантує, що після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання по договору про надання споживчого кредиту № 11134540000 від 29 березня 2007 року ОСОБА_1 виконані та заборгованість відсутня. Також, у цьому листі ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» гарантує, що будь-які наступні вимоги товариства до Боржника - ОСОБА_1 , щодо виконання основного зобов`язання є недійсними.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України cуд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
З аналізу вказаної статті можна дійти висновку, що підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, є: 1) його було видано помилково; 2) обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; 3) з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, умовно поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі знайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі №755/15479/14-ц).
З обставин встановлених під час судового розгляду вбачається, що боржниця ОСОБА_1 сплатила заборгованість стягувачу після відкриття виконавчого провадження та початку примусового виконання виконавчого листа, у зв`язку з чим за повідомленням стягувача державний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень.
У зв`язку з цим, у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання і виконавче провадження було відкрите, після чого боржником сплачено заборгованість на користь стягувача, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, оскільки виконавче провадження в цьому випадку закінчене на підставі повного фактичного виконання судового рішення (п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Суд першої інстанції вірно вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки фактично вказана заборгованість була сплачена вже після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем та вчинення ним відповідних примусових заходів, що спрямовані на примусове стягнення заборгованості.
Окрім того, суду не надано доказів, що боржницею був сплачений виконавчий збір.
Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, заявник не надав до суду доказів, які б підтверджували сплату ним заборгованості на користь стягувача до моменту відкриття виконавчого провадження.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що передбачених Законом обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Як було зазначено судом першої інстанції, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, умовно поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі знайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі №755/15479/14-ц).
Таким чином, якщо боржником погашено заборгованість перед кредитором, то він може звернутись із заявою про закриття виконавчого провадження у зв`язку із виконанням рішення суду.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував викладені обставини, не надав.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Питання розглянуто по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк