УХВАЛА

08 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/1279/20
адміністративне провадження № К/9901/4023/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року
у справі №440/1279/20
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Управління Держпраці у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами Управління Держпраці у Полтавській області за №ПЛ5687/152/АВ/П/ТД-ФС від 02 січня 2020 року у розмірі 125 190,00 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року позов задоволено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року змінено з мотивів та підстав його прийняття.
03 лютого 2021 року відповідачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №824/848/18-а.
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2021 року визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №440/1279/20, які викладені у клопотанні Управління Держпраці у Полтавській області про поновлення строку та залишено касаційну скаргу без руху.
На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху скаржник надіслав до Верховного Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Розглянувши вищезазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити з огляду на таке.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Процесуальний строк звернення до суду передбачає забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або касаційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник зазначив, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції розглядалося в порядку письмового провадження, а тому Управлінню не було відомо про конкретну дату розгляду справи. Також зазначено, що ані Загальним положенням про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року №1040, ані іншими нормативними актами не передбачено обов`язок здійснювати постійний моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень, а оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не скасовує обов`язок суду видати/надіслати копії  рішень учасникам справи.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі "Мельник проти України" від                 28 березня 2006 року).
В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню. Водночас наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій заявника, які він, у розумні інтервали часу, мав вживати, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та перевірки доказів, які мають підтверджувати ці обставини.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що при зверненні із апеляційною скаргою, будучи зацікавленим в її розгляді, він не був позбавлений можливості протягом розумного інтервалу часу цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи, що відповідач не вчиняв будь-яких активних дій, щоб дізнатись про стан розгляду його апеляційної скарги, зокрема, не скористався наданим йому процесуальним правом звернутися у межах розумного строку, без невиправданих зволікань, із запитом про надання інформації про стан розгляду його  скарги, а тому колегія суддів Верховного Суду не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження оспорюваних судових рішень. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі № 804/3062/16.
Згідно з ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, що є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До Реєстру вносяться всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.
Відповідно до ч .ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог ст. 7 цього Закону.
Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року оприлюднена 08 жовтня 2020 року.
Отже, інформацію про оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скаржник мав можливість отримати з Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з     08 жовтня 2020 року, однак, касаційну скаргу подано лише 03 лютого 2021 року.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 11 липня 2019 року у справі №643/5378/18, від 03 квітня 2020 ро ку у справі №804/332/16 від 18 серпня 2020 року у справі №826/1880/16.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами, що кореспондується із приписами статті 44 КАС України.
Також, судом не встановлено обставин, які б перешкоджали позивачу ознайомитись та отримати повний текст постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2019 року у справі № 464/3999/18 та від 17 липня 2019 року у справі №1740/2132/18.
Значний проміжок часу з моменту оприлюднення рішення суду апеляційної інстанції та поданням скаржником касаційної скарги вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника у касаційному перегляді судових рішень у даній справі.
Така бездіяльність/дії скаржника, на думку колегії суддів, можуть бути спрямовані на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом. Поновлення судом строку на касаційне оскарження з урахуванням вищезазначеного не відповідатиме принципу правової визначеності як одного з основних елементів принципу верховенства права.
До того ж, із офіційної сторінки Другого апеляційного адміністративного суду на сайті Судової влади України (https://2aa.court.gov.ua/sud4851/pres-centr/news/1023454) вбачається, що із 16 листопада 2020 року у зв`язку із відсутністю фінансування припинено відправку поштової кореспонденції.
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2021 року про залишення касаційної скарги без руху вказано, що у даному випадку доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку (копії конверту, що повернувся до суду із зазначенням причини його повернення, копії відповіді суду апеляційної інстанції щодо отримання/неотримання копії судового рішення у цій справі тощо), які можуть бути отримані, зокрема, під час ознайомлення з матеріалами справи скаржником не надано, підстави для задоволення його клопотання про поновлення пропущеного строку відсутні.
Однак на усунення недоліків касаційної скарги відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причин значного пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень та не надано будь-яких доказів здійснення дій для їх отримання (звернення до суду апеляційної інстанції, клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, звернення до ПАТ «Укрпошта» тощо)
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду висловлені у постановах від 17 квітня 2019 року у справі №212/2354/18, від 19 червня 2019 року у справі №175/4952/18, від 25 червня 2019 року у справі №211/94/18, від  17 вересня 2019 року у справі №202/672/19, від 20 вересня 2019 року у справі №210/214/19, оскільки наведені судові рішення стосуються оцінки судом  інших фактичних обставин справи. Так спори у вищезазначених справах стосуються правовідносин щодо скасування постанов про адміністративне правопорушення, що є терміновими в розумінні КАС України.
Поновлення судом строку на касаційне оскарження з урахуванням вищезазначеного не відповідатиме принципу правової визначеності як одного з основних елементів принципу верховенства права.
Отже, на даний час вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху не виконанні, інших підстав для поновлення строку, які б підтверджували поважність пропуску строку  на касаційне оскарження не вказано.
Згідно з пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Аналогічна правова позиція щодо вищезазначених процесуальних норм висловлена Верховним Судом в ухвалах від 27 грудня 2019 року у справі №0440/6892/18 та від  26 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.000107.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. 
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані ("Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne", заява № 116/1997/900/1112).
У справі "Дія 97" проти України" (заява № 19164/04, пункт 47) суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення у справах: "Каньєте де Хоньї проти Іспанії" ("Kanye de Honji v. Spain") заява № 55782/00, пункт 36; "Гору проти Греції" (№ 3) ("Gorou v. Greece" (no. 3)), заява № 21845/03, пункт 27; "Михолапа проти Латвії" ("Miholapa v. Latvia"), зава № 61655/00, пункт 24 та "Андрєєва проти Латвії" ("Andrejeva v. Latvia"), заява № 55707/00, пункт 99).
За таких обставин у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 3, 121, 333, 355, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №440/1279/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправним та скасування постанови.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	І.В. Желєзний Я.О. Берназюк   Н.В. Коваленко