ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/6002/20		
Провадження № 22-ц/821/967/21		
категорія: 301000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,
секретаря: Винник І. М.
учасники справи:        
позивач: Черкаська міська рада,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України, Державний реєстратор – приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2021 року у справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, Державного реєстратора – приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова Олександра Сергійовича про визнання незаконними та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, у складі: головуючого судді Кондрацької Н. М., повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року Черкаська міська рада звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Міністерства юстиції України, Державного реєстратора – приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О. С. про визнання незаконними та скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 216948485 від 20.07.2020, 26.12.2013, державним реєстратором Черкаського міського управління юстиції Шуляк-Гончаренко Світланою Василівною зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомого майна - магазин, загальною площею 21,2 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 . 
Підставою для державної реєстрації стало рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013 у справі № 711/8639/13-ц. 
Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 257046571101. Номер запису про право власності/довірчої власності: 4091649. 
Зазначає, що в подальшому, після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , спірний об`єкт в рівних частинах прийняли у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Згідно з Інформаційною довідкою, 25.01.2017 державним реєстратором - приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О. С. за відповідачами зареєстровано право приватної власності (по Ѕ частині) на спірний об`єкт. 
Підставою для державної реєстрації стало свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 237, видане 25.01.2017. Номер запису про право власності/довірчої власності: відповідно 18692019 та 18691938. 
Вважає, що вказані записи про право власності/довірчої власності № 4091649, № 18692019, № 18691938 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. 
Вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013 у справі № 711/8639/13-ц проведено поділ майна подружжя та визнано за ОСОБА_3 право власності на магазин літ. А-1, загальною площею 21,2 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Окрім того, в порушення дискреції, судом, підміняючи повноваження уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури, об`єкту нерухомості магазину літ. А.1 присвоєно порядковий вуличний знак 10/1 по АДРЕСА_2 .
При цьому, у мотивувальній частині рішення, Придніпровський районний суд м. Черкаси зазначає, що ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 22 кв.м в оренду на розі АДРЕСА_3 під існуючий торговий павільйон.
Водночас, спірний об`єкт, стосовно якого було вчинено записи про право власності на нежитлове приміщення – магазин, не є нерухомим майном у розумінні ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», що підтверджується: рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 09.12.2013 у справі № 711/8639/13-ц, відповідно до якого магазин, на який визнано право власності, є торгівельним павільйоном; договором оренди землі, від 26.12.2007, згідно з яким в оренду, строком на 1 рік, передавалась земельна ділянка площею 22 кв.м під існуючий торговий павільйон; договорами пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою № 312 від 09.12.2011, № 399 від 19.10.2012, з яких чітко вбачається, що торгівельний павільйон розміщений на об`єкті благоустрою по АДРЕСА_3 є тимчасовою спорудою; паспортом прив`язки тимчасової споруди на торговий павільйон загальною площею 24 кв.м, по АДРЕСА_3 , біля перетину з АДРЕСА_3 , виданого 18.10.2013 та продовженого 09.07.2015.
Тому вважає, що рішення про державну реєстрацію тимчасової споруди в якості нежитлового приміщення, 26.12.2013, було прийнято державним реєстратором Черкаського міського управління юстиції Шуляк-Гончаренко С. В. з грубим порушенням вимог Цивільного кодексу України, а також ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», що є підставою для визнання незаконним та скасування відповідного запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Зазначає, що вимога щодо скасування державної реєстрації, здійсненої приватним нотаріусом Старовойтовим О. С. на підставі свідоцтв про право на спадщину на право власності на нежитлове приміщення - магазин загальною площею 21,2 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 257046571101) у рівних частках за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (записи № 4091649 та № 18691938) є похідною вимогою від скасування незаконної державної реєстрації речового права здійсненої Державним реєстратором Шуляк-Гончаренко С.В. 
Реєстрація тимчасової споруди, як об`єкту нерухомого майна, порушує інтереси та права територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради, як власника земельних ділянок, на яких незаконно розміщено нежитлову споруду. 
Щодо строків звернення до суду, то вказують, що 09.04.2020 в ході перевірки управлінням інспектування Черкаської міської ради території було зафіксовано факт розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_3 , біля перетину з вулицею Гагаріна. Тимчасова споруда була розміщена на підставі паспорту прив`язки № 281 від 09.07.2015 виданого управлінням планування та архітектури ФОП ОСОБА_2 . В ході перевірки обставин та документів, на підставі яких розміщена вказана тимчасова споруда, було виявлено, що ця споруда зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як об`єкт нерухомого майна. Враховуючи, що перевірка відбулася 09.04.2020, строки позовної давності, встановлені ЦК України, позивачем не порушено.
На підставі викладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати запис про право власності/довірчої власності державного реєстратора Черкаського міського управління юстиції Шуляк-Гончаренко С. В. від 26.12.2013 під номером 4091649 за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - магазин, загальною площею 21,2 кв.м розташованого в АДРЕСА_1 . Визнати незаконним та скасувати запис про право власності/довірчої власності державного реєстратора – приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О. С. від 25.01.2017 під номером 18692019 за ОСОБА_1 на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна – магазин, загальною площею 21,2 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 . Визнати незаконним та скасувати запис про право власності /довірчої власності державного реєстратора - приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О. С. від 25.01.2017 під номером 18691938 за ОСОБА_2 на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна – магазин, загальною площею 21,2 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 .
Судові витрати покласти на відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачами не були порушені жодним чином права позивача, оскільки рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013, яке набрало законної сили було виконане та реалізоване з дотриманням норм чинного законодавства, що регулює вказані правовідносини. Тож, на виконання цього рішення, державним реєстратором було внесено відповідні записи до Державного реєстру про набуття права власності ОСОБА_3 , а в подальшому в порядку спадкування – внесені відповідні відомості про набуття права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом його спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 14 квітня 2021 року, Черкаська міська рада, вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, за невідповідності фактичним обставинам справи, просила апеляційний суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідачів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправомірно дійшов висновку, що відповідачами не були порушені жодним чином права Черкаської міської ради, адже рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013 у справі № 711/8639/13 ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 22 кв.м в оренду на розі АДРЕСА_3 під існуючий торговий павільйон. Разом з тим, у вказаному рішенні відсутнє зобов`язання чи будь-яка вказівка на той факт, що магазин є об`єктом нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації. 
Вважає, що судом не були досліджені обставини у справі № 711/6002/20, їм не була надана оцінка та не зазначено у рішенні, у тому числі з поміж іншого у рішенні відсутні будь-які посилання на норми ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», які визначають, яке саме майно підлягає під поняття нерухомого майна.
Також зазначає, що рішення про державну реєстрацію тимчасової споруди в якості нежитлового приміщення, 26.12.2013 було прийнято державним реєстратором з грубим порушенням вимог законодавства та порушило права територіальної громади м. Черкаси, що не було враховано судом першої інстанції, що потягло за собою винесення неправомірного рішення.

21 травня 2021 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокатом Крушельницькою М. Р. подано відзив на апеляційну скаргу Черкаської міської ради в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Зазначає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, адже 03.04.2017 Департаментом архітектури та містобудування управління планування та архітектури Черкаської міської ради було здійснено ряд дій щодо перевірки документів стосовно продовження терміну дії паспорту прив`язки торгівельного павільйону, та відповідно було встановлено, що було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна – магазин за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищезазначені обставини встановлені постановою Соснівького районного суду м. Черкаси від 19.06.2017 у справі № 712/5885/17, що набрала законної сили.
Доводи позивача, що магазин, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не є нерухомим майном не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, позивачем не було заявлено жодного клопотання щодо проведення експертного дослідження, щоб підтвердити свою позицію.
Крім того, відповідачі добровільно виконують покладені чинним законодавством обов`язки та регулярно вносять на рахунок Черкаської міської ради плату за користування земельною ділянкою.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку та відмовив у задоволенні позовних вимог повністю.
Також звертає увагу, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення рішення у даній справі, такого способу захисту порушених прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до договору оренди землі від 16.10.2007, укладеного між ПП ОСОБА_3 та Черкаською міською радою, в оренду ОСОБА_3 була передана земельна ділянка площею 22 кв.м під існуючий торговий павільйон, який знаходиться на розі АДРЕСА_3 строком на 1 рік без права його продовження на новий строк (а.с. 16-19).
З договору № 312 пайової участі в утримання об`єктів благоустрою від 09.12.2011, укладеного між ПП ОСОБА_3 та Черкаською міською радою строком до 31.05.2012 вбачається, що ОСОБА_3 підтвердив свій намір розмістити торгівельний павільйон на об`єкті благоустрою міста по АДРЕСА_3 та сплачувати до міського бюджету кошти як пайову участь в утриманні об`єкту благоустрою. Площа об`єкту благоустрою складає 30 кв.м, з них павільйон 24 кв.м (а.с. 19-20).
Відповідно до договору № 399 пайової участі в утримання об`єктів благоустрою від 19.10.2012, укладеного між ПП ОСОБА_3 та Черкаською міською радою строком до 31.05.2017, ОСОБА_3 підтвердив свій намір розмістити торгівельний павільйон на об`єкті благоустрою міста по АДРЕСА_3 та сплачувати до міського бюджету кошти як пайову участь в утриманні об`єкту благоустрою. Площа об`єкту благоустрою складає 42 кв.м, з них павільйон 24 кв.м (а.с. 21-23). 
Згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено повністю, проведено поділ майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на магазин літ. «А-1», загальною площею 21,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , присвоєно об`єкту нерухомості магазину літ. А.1, порядковий вуличний знак – 10/1 по АДРЕСА_2 . В рахунок поділу майна стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 11000 грн (а.с. 15).
Рішення сторонами, або іншими особами, які не брали участі у справі, проте вважали, що суд вирішив питання про їхні права, інтереси чи обов`язки, не оскаржувалось та набрало законної сили.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 216948485 від 20.07.2020, 26.12.2013 ОСОБА_3 зареєстрував право власності на магазин літ. «А-1», загальною площею 21,2 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , про що державним реєстратором Шуляк-Гончаренко С. В. було вчинено відповідний запис, індексний номер: 9580804. Після смерті ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 237 від 25.01.2017, вказане майно перейшло у власність у рівних частках до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , державним реєстратором – приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О. С. за ОСОБА_1 (номер запису про право власності/довірчої власності 18692019) та ОСОБА_2 (номер запису про право власності/довірчої власності 18691938) було зареєстровано право приватної власності в рівних частинах (а.с. 13-14).
Відповідно до паспорту прив`язки тимчасової споруди № НОМЕР_1 , а саме торгового павільйону загальною площею 24 кв.м по АДРЕСА_3 , біля перетину з АДРЕСА_3 , строк його дії до 31.05.2017. В паспорті зазначено, що дата його переоформлення 09.07.2015 (а.с. 24).
Згідно з листом Управління інспектування від 14.04.2020 № 62-22-30, термін дії паспорта прив`язки закінчився 31 травня 2017 року та не був продовжений (а.с. 25).
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.06.2017, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017 та постановою Верховного Суду від 16.01.2020, зобов`язано Департамент архітектури та містобудування управління планування та архітектури Черкаської міської ради розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 03 квітня 2017 року про продовження терміну дії паспорту прив`язки № 19352/ТС2 у порядку, передбаченому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Черкаської міської ради - Горшанову В. І., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання права користування особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (п. 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)), а також вказувала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).
Черкаська міська рада звернулась до суду із даним позовом 26 серпня 2020 року та посилаючись на порушення своїх прав, як власника, просила визнати незаконним та скасувати запис про право власності за відповідачами на спірне майно, адже реєстрація спірної тимчасової споруди як об`єкта нерухомого майна відбулася з грубим порушенням норм законодавства. 
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 5 ст. 11 ЦК України, яка регламентує підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.
Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
У відповідності до Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 14 грудня 2012 року № 1844/5 та який набув чинності з 01 січня 2013 року, тобто чинного на момент проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , реєстрацію права власності на нерухоме майно здійснюють державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі державні реєстратори).
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Тобто, ЦПК України чітко визначає момент набрання рішенням суду законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , а в подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування, набули право власності на магазин, загальною площею 21,2 кв.м по АДРЕСА_1 , на підставі саме рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013.
Тому вирішення питання про правомірність набуття права власності за ОСОБА_3 , а в подальшому за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування на спірне нерухоме майно безпосередньо залежить від законності судового рішення, на підставі якого таке право було зареєстровано.
Черкаська міська рада не була залучена до участі в справі № 711/8639/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
Разом з тим, ст. 352 ЦПК України визначає, що право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013, на підставі якого і було набуто право власності на магазин, загальною площею 21,2 кв.м по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 не оскаржувалось, набрало законної сили та є чинним, що вірно зазначено судом першої інстанції. 
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Аналогічні приписи містились у ч. 1 ст. 14 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, вказаного вище).
Разом із тим, частина друга вказаної статті встановлює, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Встановивши, що на момент проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно, були відсутні підстави, визначені ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у відповідній редакції, для відмови у проведення державної реєстрації, державний реєстратор провів таку реєстрацію права, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
Щодо вимоги про скасування запису про право власності, слід зазначити наступне.
У ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що згідно із ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення у цій справі), на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Водночас, апеляційний суд зазначає, що у п. 3 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про право власності, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16 січня 2020 року.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц.
Отже, з 16 січня 2020 року, тобто на час звернення до суду з даним позовом та, відповідно, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про право власності закон не передбачав, тому доводи позивача про необхідність застосування такого способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати ефективне відновлення порушеного права Черкаської міської ради апеляційним судом відхиляються.
Тобто, позивач, в частині вказаної позовної вимоги, звернувся до суду із неналежним способом захисту.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2013 вимогам закону не заслуговують на увагу, адже вказане рішення не є предметом апеляційного перегляду у даній справі.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, та з їх оцінкою. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням її у редакції цієї постанови.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні щодо мотивів, судові витрати залишити за сторонами.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Черкаської міської ради задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Судові витрати залишити за сторонами.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов