КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/6534/2021   
справа №755/18767/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року                                                                                                           м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката  Кононенко Ганни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Галагана В.І. 
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
            В грудні 2020 року ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 16003,68 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 1084,63 грн. 3% річних, 2188,56 грн. інфляційних втрат та 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що товариство є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, які ОСОБА_1 споживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
            З урахуванням положень частини 7 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання послуг та опубліковано текст договору. Згідно із змістом повідомлення особа, яка користується послугами, вважається такою, що ознайомлена і погоджується з умовами договору, а також приєднується до нього.
 
            09 липня 2020 року між сторонами укладено письмовий договір про надання послуг.
 
            За період з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2020 року у споживача виникла заборгованість з оплати за послуги в сумі 16003,68 грн., які позивач просить стягнути з урахуванням статті 625 ЦК України.
 
            Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 16003,68 грн., 3% річних у розмірі 1084,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 2188,56 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Кононенко Г.С. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
 
            Посилається на те, що позивач не звертався з питань досудового врегулювання та реструктуризації боргу, на усне звернення з приводу порушень під час нарахування боргу позивач не відреагував.
 
            Вказує, що суд не врахував визначені законом строки позовної давності.
 
            Вказує, що лічильник води встановлено лише в липні 2020 року, до цього нарахування мало здійснювалось відповідно до затверджених нормативів споживання. 
 
            Позивач не надав доказів про те, чи обладнаний будинок вузлом комерційного обліку, інформації про його справність, методики розрахунку боргу, інформації про те, чи проінформований споживач про наявність такого засобу обліку, що призвело до невірного розрахунку у бік збільшення, приблизно  в 6 разів. 
 
            Вказує на неможливість виникнення між сторонами правовідносин на підставі договору приєднання, що публікується в газеті. Окрім того, вказує, що позивач не довів свого права вимоги.
 
            Зазначає, що суд не встановивши наявності спору між сторонами, розглянув справу у спрощеному провадженні.
 
            ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" 31 березня 2021 року подано відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що відповідач, як споживач послуг, який щомісячно отримує квитанції, мала можливість, починаючи з листопада 2016 року, врегулювати питання заборгованості, зокрема і у разі незгоди з нею. Вказує, що встановлення квартирного засобу обліку ініціюється самим споживачем.
 
            Щодо доводів про позовну давність зазначає, що відповідач періодично сплачувала послуги, у зв`язку із чим строк переривався. Окрім, відповідач не заявляла в суді про застосування позовної давності.
 
            В частині доводів про неможливість виникнення правовідносин сторін на підставі договору оферти вказує, що такий спосіб ґрунтується на законі.
 
            Зазначає, що за період з листопада 2016 рок по серпень 2020 року визначення обсягу спожитої води проводилось за правилами для будинкових засобів обліку.
 
            Представником відповідача адвокатом Кононенко Г.С. 12 квітня 2021 року подано відповідь на відзив ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", в якому зазначається про те, що позивач не повідомляв відповідача про наявну заборгованість, натомість позивачем пропущено позовну давність та не надано документів, на яких базуються розрахунки заборгованості. Окрім того, вказується, що відповідач з 2009 року  не проживає у квартирі та не користується  комунальними послугами.
 
            Представником позивача 20 квітня 2021 року направлено заперечення на відповідь на відзив, у якому вказується, що відповідач не подавала будь-яких заяв та документів на підтвердження тимчасової відсутності в цьому житловому приміщенні.
 
            Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи. 
 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції установлено, що 05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" №110(4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", як виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору, у разі відмови, така відмова має бути оформлена письмова та направлена до ПрАТ "АК "Київводоканал" для оформлення припинення надання цих послуг. 
 
09 липня 2020 року між ПрАТ "АК "Київводоканал" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення №0167973, відповідно до умов якого позивач зобов`язався своєчасно надавати споживачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а споживач зобов`язалась своєчасно оплачувати надані послуги відповідно до затверджених цін/тарифів та обсягів спожитих послуг, визначених відповідно до законодавства за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Встановивши, що у споживача виникла заборгованість з оплати наданих послуг, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
 
Згідно статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є:
1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;
2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;
3) свобода договору;
4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;
5) судовий захист цивільного права та інтересу;
6) справедливість, добросовісність та розумність.
 
Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.
 
 Частиною 1 цієї статті установлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
 
Згідно частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
 
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частини 3-6 статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (далі Закон №1875-IV), який був чинний в певний період дії спірних правовідносин, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно типовим договором.
 
Згідно зі статтею 19 Закону №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
 
Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-IV визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
З матеріалів справи убачається, що між сторонами до 09 липня 2020 року не було укладеного в письмовій формі договору на надання житлово-комунальних послуг.
 
Поряд з цим, зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності оформлених договірних відносин на підставі факту користування послугами та за тарифами, що визначені у встановленому законом порядку.
 
Про таке, зокрема, вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц.
 
Отже обов`язок споживача оплачувати послуги доводами апеляційної скарги не спростований.
 
Щодо способу нарахування оплати, то судом установлено, що така здійснювалась виходячи з показань будинкових засобів обліку.
 
Відповідно до доводів апеляційної скарги лічильники холодної води позивачу установлено у липні 2020 року, а відповідно до даних відзиву лічильники прийнято на абонентський облік 07 вересня 2020 року.
 
Заперечуючи проти можливості нарахування оплати, виходячи з показань будинкових засобів обліку, відповідач посилається на те, що розпорядженням Київської міської ради від 16 червня 2015 року №579 установлено норму споживання води на одну особу 4,5 м3/міс.
 
Зазначене розпорядження прийнято, зокрема, відповідно до Порядку розроблення та   затвердження нормативів питного водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1107, у пункті 2 якого зазначено:
  Норматив (норма) питного водопостачання - розрахункова кількість питної води, яка необхідна для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб однієї людини протягом доби у конкретному населеному пункті, на окремому об`єкті або транспортному засобі. 
  Нормативи питного водопостачання використовуються для визначення обсягів постачання питної води у разі відсутності або тимчасової несправності засобів обліку споживання питної води.
 
Тобто, у разі наявності будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку зазначене рішення органу місцевого самоврядування не застосовується.
 
Натомість, у разі наявності будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку слід керуватися Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, якою визначалось наступне:
11. У разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку (пункт в редакції станом на 11 листопада 2016 року).
11. У разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено (пункт 11 в редакції постанови Кабінету Міністрів України №633 від 18 серпня 2017 року).
 
Пункт 21 зазначених Правил допускає справляння плати згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, проте лише у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії.
 
            Посилання апеляційної скарги на норми Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" суд відхиляє, оскільки такий Закон набув чинності 02 серпня 2017 року, тобто до моменту з якого нарахована заборгованість, та скаржник не наводить доказів встановлення у спірний період вузлів комерційного обліку, про що згідно із частиною 3 статті 3 цього Закону оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці повинен був повідомити власників (співвласників) будівлі та вчинити інші дії. 
 
            Відсутні і обґрунтовані мотиви скарги про те, яким чином недотримання вимог цього Закону та інших підзаконних актів, на які посилається скаржник у скарзі, призвело до неправильного нарахування плати за послуги. При цьому суд звертає увагу, що предметом спору є заборгованість із житлово-комунальних послуг та при зверненні до суду позивач достатніми доказами обґрунтував свої вимоги, натомість відповідачем будь-яких заперечень чи клопотань в суд першої інстанції подано не було, не порушено таких і перед судом апеляційної інстанції.
 
            З огляду на викладене, керуючись таким принципом як змагальність сторін та безсторонність суду, апеляційний суд відхиляє ці доводи.
 
            Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності права вимоги у позивача суд відхиляє, оскільки відповідач такого не спростував, а за обставин справи убачається, що позивач є належним.
 
Щодо доводів скарги в частині неможливості розгляду справи в спрощеному провадженні з посиланням на те, що позивач приховав наявність спору, то суд апеляційної інстанції вказує на таке.
 
Будь-яке позовне провадження розглядається процесуальним законом як певний спір, який має вирішити суд. Спрощене провадження характеризується виключно такими ознаками як складність справи та/або її малозначністю. Доводи з апеляційної скарги в цій частині є нелогічними і не ґрунтуються на положеннях процесуального закону, а відтак суд їх відхиляє.
 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не застосовано позовної давності відхиляються апеляційним судом, оскільки за правилами частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи убачається, що відповідач була обізнана про це судове провадження, проте заяв про застосування позовної давності подано не було. Отже суд першої інстанції не мав законних підстав для вирішення питання про застосування позовної давності.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
 
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Кононенко Ганни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року - без змін.
 
            Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                  В.В. Соколова