Номер провадження: 22-ц/813/2041/21 
Номер справи місцевого суду: 947/22032/20
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Дришлюк А. І.
                Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«15 » квітня 2021 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ) на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 ), заінтересовані особи: Президент України, Верховна Рада України, Генеральна прокуратура України, Громадська організація «10 квітня», Президент Всесвітнього Конгресу КримТатар громадянин України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - 

ВСТАНОВИВ:

06.08.2020 року ОСОБА_1 ) звернувся до суду з заявою, якою просив визнати та встановити судовим рішенням факт, який має юридичне значення - наявність стану спору між Росією та Україною щодо Кримського півострова, а також судовим рішенням визнати вирішення даного спору про право на Кримський півострів між Росією та Україною до компетенції суду міжнародної юрисдикції (а.с. 1).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року (суддя Коваленко О.Б.) у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 ) було відмовлено (а.с. 5-6).
Не погоджуючись з вказаною ухвалою 31.08.2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 ) звернувся до суду з апеляційною скаргою. Свою скаргу апелянт обґрунтовує тим, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд опосередковано вказує на наявність спору щодо території, однак, уникає формулювання даного факту в резолютивній частині. Апелянт зазначає, що визнання та встановлення факту, який має юридичне та преюдиційне значення відповідає положенням діючого законодавства України та вирішується в рамках норм процесуального права. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану ухвала та постановити рішення про задоволення заяви щодо встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 9).
12.04.2021 року до справи було приєднано пояснення представника Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_3 , в яких зазначено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав. Представник Офісу Генерального прокурора погоджується з висновками суду першої інстанції, що справа «про встановлення судовим рішенням факту, який має юридичне значення, - наявність спору між Україною та Росією щодо Кримського півострова, а також судовим рішенням визнати вирішення даного спору про право на Кримський півострів між Росією та Україною до компетенції суду міжнародної юрисдикції» не підлягає судовому розгляду, а також з тим, що ОСОБА_1 не зазначено, які його особисті чи майнові права мають бути наслідком встановлення зазначених ним юридичних фактів. Окрім того, представник Офісу Генерального прокурора посилався на положення ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в якій визначено, що вказаний закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Також, посилаючись на Постанову Верхової Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІІІ, якою затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором; Постанову від 21 квітня 2015 року № 337-УІІІ, якою схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», а також Указ Президента України від 24 вересня 2015 року № 555, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затверджено Воєнну доктрину України, представник Офісу Генерального прокурора зазначив, що державою на законодавчому рівні закріплено факт збройної агресії Росії проти України. А тому суд першої інстанції, на думку представника Офісу Генерального прокурора, правомірно відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні 15.04.2021 року заявник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу, представник Офісу Генерального прокурора Кавун А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував. 
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомленні належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що справа про встановлення судовим рішенням факту, який має юридичне значення, - наявність спору між Україною та Росією щодо Кримського півострову, визнання вирішення даного спору щодо Кримського півострову між Україною та Росією в компетенції суду міжнародної юрисдикції, не підлягають судовому розгляду. Також, суд першої інстанції зазначив, що заявником не наведено які його особисті чи майнові права мають бути наслідком встановлення зазначених ним юридичних фактів.
Відмовляючи у задоволені апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються судом в порядку окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як вбачається з заяви, поданої ОСОБА_1 , останній просить встановити факт наявності спору між Україною та Росією щодо Кримського півострову та визнати вирішення даного спору щодо Кримського півострову між Україною та Росією в компетенції суду міжнародної юрисдикції (а.с. 1 зворот).
В апеляційній скарзі зазначено, що в своїй заяві про встановлення факту заявник вказує на становище, в якому опинилась держава Україна та вказує на необхідність підтвердження обставин, що склались - у формі спору в частині території України, при цьому не заявляє додаткових вимог (а.с. 9).
Відповідно до ч. 2 ст. 318 до заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.
З даного приводу, апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що від встановлення зазначених заявником фактів залежить виникнення, зміна або припинення його особистих чи майнових прав.
Апеляційний суд наголошує на тому, що в порядку окремого провадження, розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Тобто, в порядку окремого провадження, суд лише встановлює наявність або відсутність юридичних фактів і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження повинен мати безспірний характер.
Проте, заява ОСОБА_1 про встановлення факту наявності спору між Україною та Росією щодо Кримського півострову та визнання вирішення даного спору щодо Кримського півострову між Україною та Росією в компетенції суду міжнародної юрисдикції не мають безспірного характеру та не можуть бути вирішені в порядку окремого провадження, шляхом встановлення юридичного факту.
Також, апеляційний суд зазначає, що згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Апеляційний суд також зазначає, що заява ОСОБА_1 про встановлення судовим рішенням факту, який має юридичне значення, - наявність спору між Україною та Росією щодо Кримського півострову, визнання вирішення даного спору щодо Кримського півострову між Україною та Росією в компетенції суду міжнародної юрисдикції, не підлягає судовому розгляду, з огляду на таке.
Україна є державою-членом - Організації Об`єднаних Націй.
Відповідно до статті 92 Статуту Організації Об`єднаних Націй Міжнародний Суд є головним судовим органом Організації Об`єднаних Націй.
Відповідно до ст. 93 Статуту всі члени Організації Об`єднаних Націй є учасниками Статуту Міжнародного Суду.
Згідно зі ст. 36 Статуту Міжнародного Суду Держави-учасниці цього Статуту можуть в будь-який час заявити, що вони визнають без особливої про те угоди щодо будь-якої іншої держави, яка прийняла таке ж зобов`язання, юрисдикцію Суду обов`язковою щодо усіх правових спорів, що стосуються наявності факту, який якщо він буде встановлений, представить собою порушення міжнародного зобов`язання.
Згідно зі статтею 34 Статуту Міжнародного Суду ООН лише держави можуть бути сторонами у справі, що розглядається Міжнародним Судом. Тому Міжнародний Суд не може розглядати спори між державою і міжнародною організацією або між двома міжнародними організаціями і не може розглядати численні письмові та усні заяви приватних суб`єктів (наприклад, корпорацій або неурядових організацій) або фізичних осіб, якими б обґрунтованими вони не були.
Тобто, виключно в компетенції держави, як суб`єкта міжнародно-правових відносин, наявні повноваження стосовно встановлення подібних до зазначених у заяві фактів. 
Таким чином, оскільки питання встановлення факту наявності спору між Україною та Росією щодо Кримського півострову та визнання вирішення даного спору щодо Кримського півострову між Україною та Росією в компетенції суду міжнародної юрисдикції носять міжнародно-правовий характер, тому не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,        
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ) - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

               Р.Д. Громік

               М.М. Драгомерецький 

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                        А.І. Дришлюк

15.04.2021 року                                                                 м. Одеса