РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/7550/16-ц
Провадження № 22-ц/4815/561/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                
головуючого судді                 Ковальчук  Н.М, 
суддів:         Боймиструка С. В., Хилевича С. В. 

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 , 
третя особа – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2021 рокуу складі судді Бердія М. А., ухвалене в м. Рівне о 14 годині 31 хвилини, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про стягнення заподіяної шкоди, відшкодування витрат пов`язаних з евакуацією транспортного засобу, стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15 квітня 2016 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, постраждав його автомобіль, чим заподіяний матеріальний збиток та моральна шкода. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 заподіяну в результаті ДТП шкоду в розмірі 80 050 грн., 4 000 грн. в якості відшкодування витрат, що пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника, упущену вигоду в розмірі 72000 гривень та 10 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, а також судові витрати по справі по сплаті судового збору.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2021 рокувказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну шкоду в результаті ДТП в розмірі 80 050 грн., витрати пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника в розмірі 4 000,00 грн., упущену вигоду в розмірі 72 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн., а всього 159 050 грн.. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.1166 ЦПК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача. Судом також взято до уваги, що позивач був позбавлений реальної можливості отримання доходів (упущена вигода), які він отримував на підставі договору оренди автомобіля, що пошкоджений внаслідок неправомірних дій відповідача. В частині відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції ґрунтується на загальних положеннях закону щодо обов`язку винної особи відшкодувати нею шкоду та тих обставинах справи, підтверджених доказами, які вказують, що позивач внаслідок ДТП, котре сталося з вини відповідача, зазнав негативних змін у звичному способі життя, психологічних переживань, хвилювань, пов`язаних із необхідністю влаштування особи, що постраждала внаслідок ДТП до медичного закладу, а також із позбавленням можливості отримувати дохід від оренди транспортного засобу, котрий є джерелом його заробітку.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що позовна заява подана від імені ОСОБА_1 неповноважною особою – адвокатом Лук`яновою М. Л., адже у останньої відсутня довіреність на вчинення юридичних дій, однак суд не звернув на це увагу та відкрив провадження у справі. Крім цього, зазначає, що всупереч вимогам закону за повторної неявки належно повідомленого позивача суд не залишив позов без розгляду, а продовжив розгляд справи. Вказує на зловживання правом з боку позивача в межах своїх прав і обов`язків, наданих Договором оренди транспортного засобу, а також вказує на неправомірну відмову суду у задоволенні клопотання про залучення третіх осіб, з якими укладений цей договір оренди, що дозволило б встановити, чи дійсно позивач не отримував орендну плату після аварії, законність прибуття його на цьому автомобілі у м. Рівне, інші моменти, які впливали б на розмір заподіяної ОСОБА_2 шкоди та його вину. Заперечує стягнення упущеної вигоди в розмірі 72 000,00 грн. та витрат, пов`язаних з евакуацією автомобіля з місця пригоди в сумі 4 000,00 грн,, оскільки останні були покриті за рахунок страхового відшкодування, адже його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ «СК «Уніка». Вважає, що порушення позивачем порядку стягнення відшкодування шкоди, яке виявилося в тому, що він самостійно доправив авто з м. Рівне до м. Львова, не давши можливості оглянути його, оцінити збитки, полагодити, як хотів відповідач, що потягло за собою більші збитки. Покликаючись на упередженість та необ`єктивність суду, який зайняв сторону позивача, безпідставно відхиляючи доводи та клопотання відповідача, просить скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про залишення позову без розгляду.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Лук`янова Марія Леонідівна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року близько 13 год. 20 хв. в м.Рівне на перехресті вулиць Соборна та Кн.Острозького відбулось зіткнення автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул.Соборна зі сторони вул.Ювілейна в напрямку вул.Корольова та не вибравши відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, безпечної дистанції виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул.Соборна зі сторони вул.Корольова в напрямку вул.Ювілейна. 

В результаті ДТП пасажир автомобіля «Nissan Qashqai» ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, автомобілі зазнали механічні пошкодження.

Постановою старшого слідчого Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 21 квітня 2016 року кримінальне провадження №12016180010002386 від 15 квітня 2016 року за фактом ч.1 ст.286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 

Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження від 21 квітня 2016 року у безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває порушення водієм ОСОБА_2 наступних пунктів Правил дорожнього руху України: п. 1.5, п.2.3. б,д, п. 10.1. 

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2 , що сторонами визнається.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СК «Уніка», страховий поліс № АІ/919983.

Відповідно до ст.29 Закону України У «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Висновком №93/04-16-1 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість частини складових, що підлягають заміні, складає 357 940,87 грн.; ринкова вартість автомобіля «Nissan Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на момент огляду, без врахування аварійних пошкоджень з врахуванням особливостей його стану до моменту скоєння ДТП становить 347 549,81 грн. Вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля «Nissan Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП, становить 347 549,81 грн.

Відповідно до копії зобов`язуючої пропозиції на порталі «АВТОонлайн» залишкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Nissan Qashqai» становить 167500 грн., а відтак різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка підлягає відшкодуванню страховиком, становить 180 049,81 грн. (3475 49,81 грн. – 167 500 грн. = 180 049,81 грн.)

ПрАТ «СК «Уніка» у повному обсязі та у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконала зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сплативши ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. в межах ліміту відповідальності. 

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди та сумою страхової виплати, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 , як особою, яка винна у заподіянні шкоди та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність становить 80 049,81 грн. (180 049,81 грн. – 100 000 грн. = 80 049,81 грн.). 

У зв`язку з викладеним, стягнення із відповідача 80 049,81 грн. в рахунок відшкодування заподіяної шкоди повністю узгоджуються з обставинами справи і нормами закону, якими вони врегульовані, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Окрім вимог про відшкодування завданих збитків ушкодженням автомобіля, позивач заявив вимогу про стягнення вартості евакуації пошкодженого транспортного засобу, які заперечуються апелянтом в апеляційній скарзі. 

В цій частині доводи апелянта не заслуговують на увагу суду, оскільки статтею.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані, серед іншого, і з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Розмір цих витрат в сумі 4 000,00 грн підтверджений квитанцією серії 05-ААН №888172, виданою ФОП ОСОБА_5 4000 гривень, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір упущеної вигоди стягнутий з нього на користь позивача оскаржуваним рішенням не підтверджений належними доказами та є необґрунтованим, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).
Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від30 травня 2018 року у справі № 14-79цс18.

У даному спорі розмір упущеної вигоди позивача підтверджується укладеним 27 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ДП ПАТ «Концерн-Електрон» договором оренди транспортного засобу – автомобіля «Nissan Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить орендодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , зареєстрованого Центром ДАІ 4605 10.12.2014 року, що підтверджується копією договору оренди транспортного засобу, який міститься в матеріалах справи. Відповідно до п.3.1 розмір орендної плати за орендоване майно визначається в сумі 2400 гривень. разом із ПДВ за один місяць оренди. Пунктом 4.1 зазначеного договору оренди передбачено, що він укладається сторонами на три роки, а саме до 27 листопада 2018 року. 

Виходячи з того, що орендна плата за вказаним договором становила 2400 гривень в місяць, а період до завершення строку дії цього договору склав 30 місяців, сума упущеної вигоди у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 , які полягали у вчиненні ДТП та пошкодженні автомобіля «Nissan Qashqai» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є предметом вищезазначеного договору оренди та неможливістю у зв`язку з цим продовження оренди транспортного засобу, становить 72000 гривень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, моральні страждання позивача ОСОБА_1 полягають у тому, що він після ДТП перебував у стресовому стані, що пов`язаний із самою аварією, яка сталась у місті, в якому він не проживає, необхідністю доставки пасажира, який отримав тілесні ушкодження до лікарні, вирішенням питання тимчасового зберігання транспортного засобу, транспортування пошкодженого автомобіля до м.Львова, необхідністю оформлення документів, що пов`язані із оформленням ДТП та кримінальним провадженням. В сукупності всі ці незалежні від нього обставини порушили звичний порядок його життя, він втратив можливість отримувати кошти від оренди транспортного засобу, що були джерелом його доходу.

Апеляційний суд погоджується із визначеними місцевим судом розміром морального відшкодування в сумі 3 000 грн. та вважає його таким, що відповідає тривалості, характеру, глибині моральних переживань позивача та узгоджується з принципами розумності та справедливості відшкодування шкоди.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2021 рокузалишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2021 року.

Головуючий                                                        Н. М. Ковальчук 

Судді:                                                                С. В. Хилевич 
                                       
                                               С. В. Боймиструк