Справа № 303/5250/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        12 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кондора Р.Ю., Готра Т.Ю.
з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2020 року, ухвалене головуючою суддею Гутій О.В., за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі – Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. 
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 09.12.2005 року, відповідно до якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Ця заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі – Договір). Відповідно до умов статей 207, 634, 638, 639 та 642 Цивільного кодексу України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами.
У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов договору станом на 15.07.2020 у неї виникла заборгованість у розмірі 13 500,24 грн., яка складається з: 9 968,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 531,90 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
У підтвердження обставин, на які позивач посилався, як на підставу для задоволення позову, ним додано до позовної заяви письмові докази: розрахунок заборгованості, анкету-заяву з умовами кредитування; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».
З врахування наведеного позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану суму кредитної заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.10.2020 у задоволенні позову, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Вказує, що Банком доведено факт укладення договору в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, у мовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Суд не перевірив належним чином розрахунок заборгованості та не врахував, що відповідач користувався наданими коштами та частково виконував умови договору, погашаючи кредит.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме на таких умовах, не доведено всіх істотних умов договору, а отже відсотки не можуть бути стягнуті. Щодо заборгованості по тілу кредиту, то суд вважав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Разом з тим суд зазначив, що заборгованість за поточним тілом кредиту у відповідача відсутня. 

Однак апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання полягає у приєднанні другої сторони до запропонованого договору в цілому, а його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач банківських послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так, позивачем було подано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку 24.03.2006 підписала ОСОБА_1 (а.с. 32). Відповідно до цієї заяви відповідачка погодилася з тією обставиною, що така разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг. 

Зі змісту Анкети-Заяви від 24.03.2006 вбачається, що сума кредитного ліміту становить 2 000,00 грн.; Базова процентна ставка: 3 проценти в місяць з розрахунку 360 днів у році; Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії кредитної картки; Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості. 

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.33-38).

Зазначене свідчить про погодження ОСОБА_1 з усіма істотними умовами зазначеними в договорі приєднання з надання банківських послуг.

Отже, вказаною анкетою-заявою доводиться факт звернення відповідача до Банку за отриманням банківських послуг. 

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 15.07.2020 складає загальну суму 13 500,24 грн., яка складається з: 9 968,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 531,90 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а.с. 4-20.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, звертаючись з позовом у суд Банк як на підставу наявності кредитної заборгованості за ОСОБА_1 посилався в тому числі й на розрахунки заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.12.2005, а.с. 4-13, 14-18, 19-20. Де за період на 15.07.2020 в графі «Сума погашення за наданим кредитом» зазначено про погашення ОСОБА_1 відповідних сум в різні періоди, що свідчить про досить активне користування кредитними коштами.

Банком долучено на підтвердження наявності у ОСОБА_1 кредитної заборгованості витяг стосовно руху коштів на картковому рахунку, яким відповідачка активно користувалась про що свідчать вчинені нею операції зі знімання готівкових коштів в банкоматі, погашення кредитного боргу, поповнення іншої карти, здійснення покупок, поповнення картки готівкою через відділення банку або в терміналі самообслуговування, а.с. 21-29. 

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України    «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед Банком.

Таким чином, розрахунок заборгованості за кредитним договором та витяг про рух коштів на картковому рахунку в яких йдеться про активне користування відповідачкою грошовими коштами на особовому кредитному рахунку, можна вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо заборгованості ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками.

З врахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що матеріалами справи встановлена наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідачки перед позивачем, а долучений банком розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, узгоджується з випискою з рахунку, та зважаючи на відсутність жодних заперечень відповідача щодо його правильності, такий слід взяти до уваги.

Пред`явлений АТ КБ «ПриватБанк» позов є належним чином доведеним та обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 13 500,24 грн., який апеляційним судом задоволено у цілому.

За пред`явлення позову до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., а за подачу апеляційної скарги сплачено суму 3153,00 грн., тож загальний розмір судових витрат Банку становить суму в розмірі 5255,00 гривень.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 141, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задовольнити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2020 року скасувати та постановити у даній справі постанову суду про задоволення позовної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будівля 1Д) заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 9 968,34 грн., і 3 531,90 грн. заборгованості за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 5 255,00 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: