ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4372/20  Номер провадження 22-ц/814/1295/21	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.
розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною  скаргою Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 квітня 2021 року, ухвалене суддею Нестеренко С.Г., повний текст рішення складено 06.04.2021 р., у справі за позовом Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року КП «Кременчукводоканал» звернулося до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 123340,28 грн., посилаючись на те, що постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року у справі за № 524/4135/17 за позовом ОСОБА_1 до КП «Кременчукводоканал» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року та частково задоволено позов, яким визнано незаконним та скасовано наказ комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради від 30 травня 2017 року за № 499, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера комунального підприємства «Кременчукводоканал» з 30 травня 2017 року, стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 травня 2017 року по 29 травня 2018 року у розмірі 122 340 грн. 28 коп., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 
Рішення апеляційного суду було виконано підприємством у повному обсязі у липні 2018 року.
Між тим, постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року судове рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року у справі за № 524/4135/17 скасовано.
Вважають, що кошти, сплачені на виконання постанови апеляційного суду, яка була скасована, отримані ОСОБА_1 безпідставно, тому підлягають поверненню КП «Кременчукводоканал».
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 квітня 2021 року у задоволенні позову Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1  про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено. 
З рішенням  суду першої  інстанції не погодився позивач КП «Кременчукводоканал», оскарживши його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись  на помилковість рішення місцевого суду та невідповідність правовим висновкам Верховного Суду у справах з аналогічних правовідносин, прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.
Вважає, що підприємство позивача має право на стягнення з відповідача коштів на підставі ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, оскільки постановою суду касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду, на підставі якого ОСОБА_1 було виплачено підприємством середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 травня 2017 року по 29 травня 2018 року у розмірі 122 340 грн. 28 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Отже, ці кошти набуті безпідставно та підлягають поверненню КП «Кременчукводоканал».
Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.
Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України за наявними матеріалами справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 лютого 2019 року у справі № 524/8460/17, що 02 квітня 2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду головного інженера КП «Кременчукводоканал». 
Наказом генерального директора КП «Кременчукводоканал» від 29 червня 2016 року за № 644 ОСОБА_1 було звільнено з 29 червня 2016 року з займаної посади згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з його відмовою від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України та компенсацією невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 07 вересня 2015 року по 29 червня 2016 року у кількості 10 календарних днів.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Кременчукводоканал» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у справі № 524/6367/16-ц визнано незаконними та скасовано накази КП «Кременчукводоканал» від 29 квітня 2016 року за № 253 «Про зміну істотних умов праці», від 17 лютого 2016 року № 209 «Про зміну оплати праці», від 31 березня 2016 року № 326 «Про зміну оплати праці», від 21 квітня 2016 року № 342 «Про встановлення робочого часу». 
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного інженера КП «Кременчукводоканал» та стягнуто з КП «Кременчукводоканал» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 червня 2016 року по 24 квітня 2017 року у сумі 133743 грн. 84 коп., у відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць. 
Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказів КП «Кременчукводоканал» від 29 квітня 2016 року № 253, від 17 лютого 2016 року № 209, від 31 березня 2016 року № 326, від 21 червня 2016 року № 342, від 29 червня 2016 року № 644.
Додатковим рішенням цього ж суду від 20 вересня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ КП «Кременчукводоканал» за № 644 від 29 червня 2016 року про звільнення позивача за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
26 квітня 2017 року наказом директора КП «Кременчукводоканал» Солодяшкіна В.І. за №379 скасовано наказ за № 644 від 29 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено позивача на посаді головного інженера цього підприємства з 29 червня 2016 року, зобов`язано головного бухгалтера нарахувати та здійснити виплату позивачеві середній заробіток за один місяць.
30 травня 2017 року на підприємстві видано наказ за № 499 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного інженера на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року у справі за № 524/4135/17 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 січня 2018 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради від 30 травня 2017 року за № 499.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера комунального підприємства «Кременчукводоканал» з 30 травня 2017 року.
Стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30 травня 2017 року по 29 травня 2018 року у розмірі 122 340 грн. 28 коп., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. 
Вирішено питання щодо судових витрат.
Наказом за № 1237 від 27 жовтня 2017 року «Про скасування наказу від 26 квітня 2017 року № 379 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » скасовано виданий наказ по підприємству від 26 квітня 2017 року № 379 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». 
Визнано наказ по підприємству від 26 квітня 2017 року № 379 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » скасованим з 27 жовтня 2017 року. 
Підставою для видачі наказу зазначено виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року у справі 524/636/16-ц, яким було скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2017 року.
Згідно наказу комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради від 04 липня 2018 року за № 744 змінено п. 2 наказу № 1237 від 27 жовтня 2017 року та викладено його в наступній редакції: «Вважати наказ по підприємству № 379 від 26 квітня 2017 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 скасованим з 18 жовтня 2017 року. Розірвати з 18 жовтня 2017 року трудовий договір з ОСОБА_1 з підстав встановлених п. 6 ст. 36 КЗпП України».
Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у справі за № 524/6081/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кременчуцької міської ради «Кременчукводоканал», про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. 
Визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до Комунального підприємства Кременчуцької міської ради «Кременчукводоканал» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
Визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради від 27 жовтня 2017 року № 1237 «Про скасування наказу від 26 квітня 2017 року № 379 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради від 04 липня 2018 року № 744 «Про уточнення змісту наказу № 1237 від 27 жовтня 2017 р.».
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що кошти, які прохає повернути позивач як безпідставно набуте майно на підставі ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, обчислені та виплачені ОСОБА_1 на підставі судового рішення на законних підставах.
При цьому, суд послався на те, що позивач не надав суду належні і допустимі докази щодо наявності рахункової помилки та/або недобросовісності відповідача як набувача виплачених йому коштів на виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі за № 753/15556/15-ц.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року постанова Апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року у справі за № 524/4135/17 була скасована.
Між тим, вказана постанова суду касаційної інстанції від 01 квітня 2020 року у цій же справі скасована постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами. 
Отже, кошти, які були сплачені підприємством позивача на користь ОСОБА_1 у липні 2018 року на виконання постанови апеляційного суду від 29 травня 2018 року у справі за № 524/4135/17, обчислені та виплачені відповідачу на законних підставах.
Доказів на підтвердження того, що при обчисленні та виплаті вказаних сум допущено рахункову помилку та/або наявні недобросовісні дії відповідача як набувача виплачених йому коштів на виконання судового рішення, стороною позивача не надано.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача зазначених сум в порядку ст. 1212, 1215 ЦК України.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі за № 753/15556/15-ц.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з ухваленим рішенням та не спростовують правильності висновків місцевого суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України,  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду  при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.
Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.
Ці висновки викладено у постанові від 30 січня 2019 року, якою Велика Палата відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 25 квітня 2017 року у справі № 21-3197а16 та Великої Палати  від 14 березня 2018 року в справі № 619/2019/17.
За таких обставин, посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 р. у справі № 212/3593/16-ц, від 20.03.2019 р. № 634/727/16-ц, 10.10.2019 р. у справі № 522/13736/15 до уваги колегії суддів не приймаються. 
Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. 
Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                          О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун