ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 квітня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/2750/19
провадження № 22-ц/4809/499/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
               
головуючого судді (суддя –доповідач)        Дуковського О.Л. 
суддів    Дьомич Л.М., Письменного О.А., 
з участю секретаря   Демешко Л.В.
Учасники справи:
       Позивач - ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Чорногор Геннадій Сергійович.
       Відповідач - ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Бойко Зоя Сергіївна. 
       третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Міська рада м. Кропивницького ;
       третя особа, що не заявляє самостійних вимог за зустрічним позовом - Орган опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького, ОСОБА_3 .
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року ,у складі головуючого судді Павелко І.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Міська рада м. Кропивницького про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Міської ради м. Кропивницького, ОСОБА_3 про усунення перешкод користування житловим будинком шляхом вселення, -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Міська рада м. Кропивницького про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 . 
В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідачка тривалий час за вказаною адресою не проживає (7 років), а її реєстрація за вказаною адресою заважає йому у повній мірі володіти та користуватися своїм житлом, а тому вважає, що вона втратила право користуватися його житлом .
У липні 2019 року ОСОБА_2  подала зустрічний позов в якому просить усунути перешкоди у користуванні частиною будинку.
Вказувала, що ОСОБА_1 є її батьком, який змусив її, маму та сестру покинути житло та проживати в орендованій квартирі по сусідству, а згодом вийшла заміж, народилися діти, які були зареєстровані за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначила, що не сплачувала квартплату, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищи, а на даний час відсутнє житло.
Просила   вселити її, разом із дітьми ОСОБА_4 , 2012 року народження та ОСОБА_5 , 2014 року народження  в 23/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться о АДРЕСА_1 .  
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача Міська рада м. Кропивницького про визнання особи такою, що втратила право користування житлом по АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов задоволено, вселено ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в 23/50 частини житлового буд. АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Посилається на те, що відповідачка разом з дітьми зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але з 2012 року не проживають за вказаною адресою.
Зазначив, що майже сім років відповідач не проживає за вказаною адресою, житлом не цікавиться, комунальні послуги не оплачує, у житловому будинку відсутні будь – які особисті речі відповідачки, вона поживає разом із чоловіком та дітьми однією сім`єю у іншому помешканні. 
Вважає, що суд першої інстанції перевищив інтереси колишнього члена сім`ї, який не є навіть співвласником об`єкту нерухомого майна, і свідомо не користувався ним з 2012 року у порівнянні з інтересами позивача, як власника житла.
Крім того, вирішуючи питання про вселення двох неповнолітніх дітей суд не надав правової оцінки тій обставині, що з моменту народження діти в належній позивачеві частині будинку ніколи не проживали, житлом не користувалися, а тому права дітей не є порушеними.
Факт, розірвання шлюбу в 2017 році ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , а також не сплата батьком аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей не може покладати на нього обов`язок у порівнянні з обов`язком батьків - забезпечити дітей житлом, а тому вважає доводи зустрічної позовної заяви необгрунтованими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 належить на праві власності 23/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (том 1 а.с.23).
Згідно довідки №122 від 23 березня 2019 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_3 , 1994 року народження (донька позивача); ОСОБА_2 , 1990 року народження (донька позивача); ОСОБА_4 , 2012 року народження (онук позивача); ОСОБА_5 , 2014 року народження (онука позивача) (том 1 а.с. 5).
Встановлено, що відповідачка разом із малолітніми дітьми зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , тобто за адресою позивача – ОСОБА_1 
ОСОБА_1 звернувшись із позовом про визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житлом посилався на те, що відповідачка разом з дітьми зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але з 2012 року не проживають за вказаною адресою, житлом не цікавиться, комунальні послуги не оплачує, у житловому будинку відсутні будь – які особисті речі відповідачки, вона поживає разом із чоловіком та дітьми однією сім`єю у іншому помешканні. 
Згідно з ч.4 ст.9, ч.1 ст. 156 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що несплата за комунальні послуги не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а також позивачем не надано доказів, що відповідачка втратила інтерес до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Колегія суддів, погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка у розумінні ч. 2 ст.  64 ЖК УРСР є членом сім`ї власника будинку (позивача), його донькою. 
З дозволу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані малолітні діти відповідачки, онуки позивача.
       Є доведеним, що позивач навпаки чинив перешкоди відповідачці у користуванні житловим будинком, а саме змінювалися замки до вхідних дверей, що підтверджувалося показами свідка та сам позивач підтвердив факт зміни замків.
Звернувшись із зустрічним позовом ОСОБА_2 вказувала, що позивач є її батьком, який змусив її, маму та сестру покинути житло за зареєстрованим місцем проживання, за адресою АДРЕСА_1 .
        ОСОБА_2 посилалася на те, що своїми діями позивач чинив перешкоди у користуванні житлом за вказаною адресою.
Суд першої інстанції правильно встановив доведеність факту, що ОСОБА_2 , разом із малолітніми дітьми не користувалися житловим будинком з поважних причин, а тому є правильний висновок суду про вселення їх в 23/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки мають право користування даним житлом у відповідності до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР.
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,- 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
21.05.2021 – складено постанову.

Головуючий суддя                                                                          О.Л. Дуковський 
Судді                                                                                                Л.М. Дьомич 
                                                                                        О.А. Письменний