Ухвала
 
07 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 370/430/14-ц
провадження № 61-22408св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство»,
відповідачі: Київська обласна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу прокурора Київської області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Косенко А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
У лютому 2014 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (далі - ДП «Макарівське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі - Київської ОДА), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та повернення земельних ділянок, посилаючись на те, що розпорядженнями голови Київської ОДА від 09 квітня 2008 року №№ 482, 565-570 з постійного користування ДП «Макарівське лісове господарство» було вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив загальною площею 6,9993 га, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.На підставі зазначених розпоряджень Управлінням земельних ресурсів у Макарівському районі зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Колонщинської сільської ради Макарівського району, а саме: державний акт серії ЯЖ № 203813 на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0012; державний акт серії ЯЖ № 203815 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0019; державний акт серії ЯЖ № 203814 на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0016; державний акт серії ЯЖ № 203816 на право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0013; державний акт серії ЯЖ № 203817 на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0017;державний акт серії ЯЖ № 203818 на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0015; державний акт серії ЯЖ № 051515 на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0011. Зазначені розпорядження голови Київської ОДА прийнято з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок і ними вилучено ліси загальною площею 6,9993 га, які знаходяться в одному кварталі лісництва та використовувалися для ведення лісового господарства. Оскільки ліси площею понад 1 га має право вилучати лише Кабінет Міністрів України, то голова Київської ОДА перевищив передбачені законом повноваження. Таким чином, спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі Кабінету Міністрів України, що дає підстави для її повернення ДП «Макарівське лісове господарство», в користуванні якого вона перебувала. Враховуючи викладене, заступник прокурора Київської області просив: визнати незаконними і скасувати розпорядження голови Київської ОДА від 09 квітня 2008 року №№ 482, 565-570 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність»; визнати недійсними державні акти на право власності на землю від 17 квітня 2008 року: серії ЯЖ № 203813 площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0012; серії ЯЖ № 203815 площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0019; серії ЯЖ № 203814 площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0016; серії ЯЖ № 203816 площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0013; серії ЯЖ № 203817 площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0017; серії ЯЖ № 203818 площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0015, та від 06 червня 2008 року - серії ЯЖ № 051515 площею 0,9999 га, кадастровий номер 3222782600:05:043:0011; визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності на вказані земельні ділянки та повернути їх ДП «Макарівське лісове господарство».
 
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з відсутністю відомостей про його спадкоємців ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року провадження у справі в частині позовних вимог, що стосуються відповідача ОСОБА_7 , закрито. 
 
Київська ОДА, ОСОБА_6 , представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10 подали заперечення на позов, в яких зазначили, що вилучення та надання земельних ділянок ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 здійснювалося за проектами землеустрою, які були погоджені з відповідними органами. Відповідність проектів землеустрою вимогам чинного законодавства підтверджується висновками державної експертизи землевпорядної документації від 22 жовтня 2007 року № 14-627е, від 01 квітня 2008 року №№ 14-168е, 14-169е, 14-170е, 14-171е, 14-172е, 14-173е, складеними Головним управлінням земельних ресурсів у Київській області. На час видачі спірних розпоряджень повноваження з вилучення та надання у власність земельних ділянок площею до 1 га для нелісогосподарських потреб належали Київській ОДА. Доводи заступника прокурора Київської області про те, що Київська ОДА розпорядилася землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кожна із земельних ділянок вилучалася і надавалася окремим розпорядженням, щодо кожної ділянки було розроблено і затверджено окремий проект землеустрою, що свідчить про формування окремих  земельних ділянок. 
 
Крім цього, Київська ОДА в запереченні на позовну заяву, а  ОСОБА_6 , представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10 в поданих до суду заявах зазначили, що заступником прокурора Київської області пропущена позовна давність, що є самостійною підставою для відмови в позові.
 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позов є обґрунтованим, оскільки при виділенні земельної ділянки порушено норми Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Лісового кодексу України (далі - ЛК України). Однак прокурор міг звернутися до суду із зазначеним позовом протягом трьох років, тобто в період з 09 квітня 2008 року до 09 квітня 2011 року, але звернувся лише 19 лютого 2014 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами. 
 
Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.
 
Останньою постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року змінено у мотивувальній частині, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Київська ОДА розпорядилася землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, тобто з перевищенням передбачених законом повноважень, та допустила порушення порядку зміни цільового призначення земельних ділянок. При цьому, оскільки відповідачі Київська ОДА, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заявили про застосування позовної давності, то суду першої інстанції необхідно було встановити, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду із зазначеним позовом в інтересах держави. Це право пов`язане з моментом, коли повноважному органу, право якого порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення, однак місцевий суд послався лише на те, що прокурор був обізнаний про належність спірних земельних ділянок відповідачам на праві власності. Надаючи оцінку зазначеним обставинам, апеляційний суд виходив з того, що ДП «Макарівське лісове господарство» було достовірно відомо про прийняття оскаржуваних розпоряджень, оскільки воно попередньо надавало згоду на вилучення земельних ділянок і одержувало від відповідачів - фізичних осіб відшкодування збитків внаслідок вилучення земель державного лісового фонду. В цій справі відведення земельних ділянок відбулося на підставі розпоряджень органу державної виконавчої влади - Київської ОДА. Підготовка цих розпоряджень, виготовлення відповідних проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, їх погодження, реєстрація прав власності на земельні ділянки відбувалося за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень в галузі земельних відносин і мали змогу з 2008 року виявити порушення земельного законодавства при передачі у власність земельних ділянок та в межах позовної давності оскаржити рішення органу державної виконавчої влади. Однак уповноважені державою органи не вчинили дій щодо усунення вказаних порушень протягом встановленої законом позовної давності, а тому право держави як власника землі не підлягає судовому захисту. Доводи прокурора про те, що Кабінет Міністрів України не знав і не міг знати про порушення права держави на розпорядження спірною земельною ділянкою, не ґрунтуються на положеннях законодавства та матеріалах справи, оскільки законом передбачена не безпосередньо обізнаність Кабінету Міністрів України як колегіального органу про таке порушення, а обізнаність про це спеціально створених уповноважених державних органів, які здійснюють надані їм законом повноваження. Заява про застосування позовної давності подана, в тому числі Київською ОДА, отже, поширюється на всі позовні вимоги про визнання незаконними і скасування виданих нею розпоряджень від 09 квітня 2008 року №№ 482, 565, 566, 567, 568, 569. Інші позовні вимоги про визнання недійсними державних актів, виданих на підставі цих розпоряджень, визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності на земельні ділянки та їх повернення ДП «Макарівське лісове господарство» не підлягають задоволенню як похідні.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
13 грудня 2019 року прокурор Київської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили належним чином всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Кабінет Міністрів України не був учасником спірних правовідносин щодо вилучення, зміни цільового призначення та передачі спірних земельних ділянок у приватну власність, а органами державного контролю за використанням та охороною земель не проводилася перевірка законності відведення земельних ділянок, тому суди безпідставно виходили з того, що позивачі могли довідатися про порушення прав держави з часту прийняття головою Київської ОДА оспорюваних розпоряджень, тобто з 09 квітня 2008 року. Суди не звернули уваги на те, що спірні земельні ділянки перебували в державній власності та використовувалися в передбаченому чинним законодавством порядку для ведення лісового господарства і не могли бути передані у приватну власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Оскільки відчуження земельних ділянок є триваючим правопорушенням, то позовна вимога про їх повернення мала розглядатися як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Крім того, апеляційний суд не врахував правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, в якій звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. З огляду на характер спірних правовідносин та цивільне право, на захист якого подано позов у цій справі, ефективним способом захисту порушених прав позивачів є вимоги повернути спірні земельні ділянки їх законномк власнику та постійному користувачу. Тому висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними державних актів, визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності на земельні ділянки та їх повернення ДП «Макарівське лісове господарство» як похідних від вимог про визнання незаконними і скасування оспорюваних розпоряджень є помилковим.
 
У лютому 2020 року Київська ОДА та представник ОСОБА_3 - адвокат Єфремова І. В. подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - заперечення на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Макарівського районного суду Київської області.
 
30 січня 2020 року справа № 370/430/14-ц надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України    (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року з підстав, передбачених частиною третьою статті 403 ЦПК України, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 359/3373/16-ц (провадження № 61-27365св18) за позовом Першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство», до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілквей комунікейшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена садиба», треті особи: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , Головне територіальне управління юстиції в Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мурга С. Г., про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтв про право власності на земельні ділянки, рішень про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року.
 
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що вимогу про витребування земельної ділянки лісового фонду на користь держави слід розглядати як віндикаційний позов, до якого можна застосувати позовну давність.
 
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегій суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду в постановах  від 02 грудня 2020 року у справі № 183/1615/16 (провадження № 61-14809св19),        від 25 листопада 2020 року у справі № 363/1266/18 (провадження № 61-6405св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 367/3529/15-ц (провадження № 61-3082св19), від 04 листопада 2020 року у справі № 372/1884/17 (провадження № 61-6079св19), від 11 грудня 2019 року у справі № 367/3487/15-ц (провадження № 61-18599св18), від 29 квітня 2020 року у справі № 372/3917/15 (провадження № 61-42954св18) та ін.
 
Крім того, переглядаючи справу № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року, погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісового фонду з незаконного володіння приватної особи в порядку статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту права власності держави на землі цієї категорії.
 
Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 911/3311/17 дійшов протилежного висновку та зазначив, що зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням положень ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. В такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.
 
Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у складі колегій суддів Касаційного господарського суду в постановах від 04 лютого 2020 року у справах № 911/3574/17 і 911/3897/17 та від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17.
 
У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 359/3373/16-ц, і стосуються, зокрема витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки, яка належить до земель лісового фонду, з вирішенням питання про застосування позовної давності, заявленої відповідачами.
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року справу № 359/3373/16-ц прийнято до розгляду. 
 
Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження в цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 359/3373/16-ц.
 
Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 370/430/14-ц за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та повернення землі за касаційною скаргою прокурора Київської області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 359/3373/16-ц.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий	І. М. Фаловська   	
Судді:	В. М. Ігнатенко   	
 	С. О. Карпенко  	
 	С. Ю. Мартєв   	
 	В. А. Стрільчук