Дата документу 01.06.2021 Справа № 332/3796/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/1382/21                        Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В.
Є.У.№ 332/3796/19                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                Кримської О.М.,
Дашковської А.В., 
секретар: Волчанова І.М.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 11 грудня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала (т.1, а.с.224-227) до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна із чужого незаконного володіння. 
В обґрунтування позову зазначала,  що вона є спадкоємицею Ѕ   частки квартири АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті батька ОСОБА_4 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 . З поважних причин в шестимісячний строк вона не прийняла спадщину, тому вимушена була звернутися до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2017 року їй визначено додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, постановою Апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову їй відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №332/1434/15-ц провадження №61-34831св18 скасована постанова Апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2018року та залишено в силі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2017року, згідно з яким їй був визначений додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. 
Протягом визначеного судом додаткового строку для прийняття спадщини вона звернулася до органів нотаріату із відповідною заявою, але державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкова квартира вибула зі складу спадкового майна, а право власності на неї вже зареєстроване за іншою особою. Зокрема, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року у справі №332/1078/15-ц за її братом – відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на спадкову квартиру, після чого відповідач здійснив її відчуження, 21 вересня 2019 право власності на всю квартиру перейшло до ОСОБА_3 .
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року судове рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкову квартиру скасовано, а отже відповідач ОСОБА_2 розпорядився майном, яке йому не належить, і на яке має право позивачка в порядку спадкування за законом. 
Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому 08 серпня 2014 року ОСОБА_4 та витребувати цю частку квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на свою користь.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2020 року  позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме: на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку у квартири АДРЕСА_1 .
Судове рішення мотивовано тим, що належна позивачці як спадкоємиці Ѕ частка спірної квартири вибула із її володіння поза її волею на підставі судового рішення, яке було скасовано, а тому у відповідності з вимогами ст.388 ЦК України вона має право витребувати це майно від добросовісного набувача.
Ухвалою цього ж суду від 09 лютого 2021 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.
Судове рішення мотивовано тим, що відповідач належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, на докази, що мають істотне значення для розгляду справи, вона не посилається, а отже відсутні передбачені ст. 288 ЦПК України підстави для перегляду заочного рішення. 
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3  в особі адвоката Кузьмінова Д.В. зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_1 повторно пропустила визначений судом двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька, оскілки відповідна постанова була прийнята Верховним Судом 10 квітня 2019 року, а із заявою про прийняття спадщин спадкоємиця звернулася 26 червня 2019 року – тобто з пропуском визначеного судом додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, остання не є власником Ѕ частки спірної квартири і у відповідності до ст.388 ЦК України не наділена правом її витребування із чужого незаконного володіння. ОСОБА_3 придбала квартиру за оплатним договором, позбавлена її Ѕ частки без компенсації, що є порушенням вимог ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги – неспроможними. Оскільки вона прийняла спадщину після смерті свого батька, вона як спадкоємиця має право витребувати належну їй частку у спадковій квартирі в порядку ст.388 ЦК України, яка вибула із її власності поза її волею на підставі судового рішення, яке скасовано судом вищої інстанції. Посилання відповідачки на пропуск нею додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини є безпідставними і спростовуються наявними у справі письмовими доказами.
В засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, повістка про його виклик у судові засідання повернулися до апеляційного суду не врученими із позначками на конвертах «адресат відсутній за вказаною адресою».
Інформація про час і місце розгляду справи судом апеляційного суду оприлюднена на офіційному веб-сайті Запорізького апеляційного суду.
Суд визнав причини неявки відповідача ОСОБА_2 неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого залишилася однокімнатна квартира АДРЕСА_2 (т.1, а.с.69, 94).
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його діти – донька ОСОБА_1 , 1965 р.н. – позивачка по справі, та син ОСОБА_2 , 1959 р.н. – співвідповідач (т.1,а.с. 51,128-129).
На випадок своєї смерті ОСОБА_4 16 липня 2014 року залиши заповіт, яким все належне йому майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося, він заповів своїй дочці ОСОБА_1 (т.1, а.с.61). Проте рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2016 року, задоволено позов ОСОБА_4 та визнано недійсним вказаний заповіт з підстав, передбачених ч.1 ст.1257 ЦК України як такий, що складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (т.1, а.с. 71-75).
Відповідач ОСОБА_2 15 грудня 2014 року подав у Першу запорізьку державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини (т.1, а.с.47 зворот).
Позивачка ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк до нотаріальної контори не подала та у квітні 2015 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Рішенням Заводського районного суджу м.Запоріжжя від 10 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, визначено ОСОБА_1 додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.108-109).
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року рішення Заводського районного суду від 10 листопада 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом відмовлено (т.1, а.с.106-107).
Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №332/1434/15-ц провадження №61-34831св18 скасована постанова Апеляційного суду Запорізької області від 06 березня 2018 року та залишено в силі рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2017 року, згідно з яким причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 визнані поважними, позивачці ОСОБА_1 визначений додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька (т.1, а.с.8-11).
В Єдиному державному реєстрі судових рішень Постанова Верховного Суду зареєстрована 12 травня 2019 року, оприлюднена 13 травня 2019 року, копія Постанови направлена на адресу сторін і третьої особи 27 травня 2019 року (т.1, а.с.120-124, 131, т.2 а.с.184-187).
26 червня 2019 року ОСОБА_1 на підставі вказаного судового рішення звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка була прийнята нотаріальною конторою та зареєстрована за №463 (т.1, а.с.125).
Постановою державного нотаріуса Першої запорізької державної нотаріальної контори від 10 липня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю спадкового майна, оскільки 08 серпня 2018 року за договором купівлі-продажу право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_5 (т.1, а.с.147-148).
Судом також встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2018 року у справі №332/1078/15-ц, залишеним без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4   (т.1, а.с.165   166-168).
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м.Запоріжжя про визнання права власності в порядку спадкування (т.1, а.с.179).
21 вересня 2019 року ОСОБА_5 продала спірну квартиру ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. (т.1, а.с.144-145).
Постановою Верховного Суду України від 11 грудня 2019 року рішення Заводського райсуду м.Запоріжжя від 31 травня 2018р. та постанова Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року по цивільній справі № 332/1078/15 про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.151-156).
Ухвалою Заводського райсуду м.Запоріжжя від 20 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування залишено без розгляду (т.2, а.с.48). 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Установивши, що ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропустила визначений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, проте за її позовом на підставі ч.3 ст.1272 ЦК України судом їй було визначено додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, у визначений судом строк вона звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, суд першої інстанції у відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про набуття позивачкою права власності на належну їй частку у спадковому майні.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 повторно пропустили строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки Постава Верховного Суду ухвалена 10 квітня 2019 року, а з відповідною заявою до нотаріальної контори спадкоємиця звернулася тільки 26 червня 2019 року, тобто після закінчення визначеного судом двохмісячного строку, є неспроможними.
Відповідно до ст. 418 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції проголошується за правилами, встановленими статтею 268 цього Кодексу, частиною 4 якої визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
За положенням ч.1 ст.421, ч.5,6 ст. 272 ЦПК України  судові рішення суду касаційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються)   учасникам  справи, в порядку, встановленою ст.272 ЦК, а саме: якщо судове рішення було ухвалено без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом,  у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення – якщо  така адреса відсутня.  Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Частиною 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Зважаючи на те, що цивільну справу про визначення ОСОБА_1  додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини судом касаційної інстанції розглянуто  без виклику учасників справи, в  Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідна Постанова Верховного Суду зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 , оприлюднена 13 травня 2019 року, копія Постанови направлена на адресу сторін і третьої особи 27 травня 2019 року, нотаріальна контора отримала її 31 травня 2019 року (т.1, а.с.120-124, т.2 а.с.184-187), із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася 26 червня 2019 року, тобто в межах визначеного судом двохмісячного строку, перебіг якого почався не з дня прийняття Постанови Верховним Судом, а з дня її оприлюднення.
Відповідно до загального правила, встановленого ст.387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно з чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення зазначеної статті застосовуються як підстава для позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником і володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким , що вибуло з володіння власника поза його волею (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-2233 цс16 від 21.12.2016 року).
З огляду на те, що Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 вибула з володіння позивачки поза її волею, на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка як власник Ѕ частки спадкового майна має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що ОСОБА_3 придбала квартиру за оплатним договором,  проте суд позбавив її права на  Ѕ частки без компенсації, чим порушив вимог ст.1 Першого протоколу до Конвенції, є неспроможними.
Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права узгоджується із нормами матеріального права.
ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися за захистом свого порушеного права з відповідним позовом до особи, у якої вона придбала спірну квартиру в той час, коли судами різних інстанцій ще розглядався спір між спадкоємцями з приводу спадкового майна. 
Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.
Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. 
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення
Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2020 рокуу цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 02 червня 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська