ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 р.	Справа № 552/6254/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Шаповал Т.В., м. Полтава, повний текст складено 09.03.21 року по справі № 552/6254/20
          за позовом             ОСОБА_1  
          до       Департаменту патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції      
       третя особа:       Інспектор 2-ї роти БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області Степанов Дмитро Сергійович 
          про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовною заявою до інспектора 2-ї роти БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області Степанова Дмитра Сергійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: 
- визнати незаконними дії інспектора 2-ї роти БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Степанова Дмитра Сергійовича щодо складання постанови серії ДП18 № 545562 від 23.03.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу у сумі 425 гривень за порушення ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП;
- скасувати постанову серії ДП18 № 545562 від 23.03.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного штрафу в сумі 425 гривень, а справу закрити.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави замінено первісного відповідача - інспектора 2-ї роти БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області Степанова Дмитра Сергійовича на належного відповідача - Департамент патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, а також залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, інспектора 2-ї роти БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області Степанова Дмитра Сергійовича.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2021 позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано постанову від 23 березня 2019 року серії ДП18 № 545562 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В іншій частині заявлених вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує на ненадання належної оцінки у оскаржуваному рішенні тим обставинам, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач не надав посвідчення водія працівникам поліції, а отже, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо скасування постанови від 23 березня 2019 року серії ДП18 № 545562 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у позовній заяві. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Наводить обставини справи, зазначені у відзиві на позовну заяву. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, розглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що постановою інспектора роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП у Полтавській області Степанова Д. С. від 23.03.2019 серії ДП18 № 545562 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 425 грн.
Відповідно до вказаної постанови позивач, ОСОБА_1 , визнаний винним в тому, що 22.03.2019 на а/д м-22 Полтава - Олександрія, 26 км, керував транспортним засобом LEXUS LX570 д.н.з. НОМЕР_1 , у якого у темну пору доби не були ввімкнені фари ближнього світла та не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на такий транспортний засіб, чим порушив п. 19.1 та 2.4а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування постанови від 23 березня 2019 року серії ДП18 № 545562 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриваючи провадження в цій частині, суд першої інстанції виходив із відсутності у матеріалах справи беззаперечних доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ненадання позивачем на правомірну вимогу інспектора поліції посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб підпадає під дію санкції статті 126 КУпАП, а отже в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, і правові підстави для скасування оскаржуваної постанови в цій частині відсутні.
Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій інспектора 2-ї роти БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області Степанова Д. С. щодо складання постанови серії ДП18 № 545562 від 23 березня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за порушення ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.
З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 308 КАС України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги і в цій справі не оскаржується рішення Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2021 в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржуване рішення в цій частині.
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з ст. 6 Закону України “Про Національну поліцію” поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України “Про Національну поліцію” під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України “Про дорожній рух” визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України “Про дорожній рух” встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Відповідно до п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з ст. 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Зі змісту зазначених правових норм убачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, за відсутність або ненадання для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Вказаною нормою визначений вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.
Отже, виходячи з викладеного, перевірка у особи наявності посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб може бути здійснена за умови виявлення працівниками Національної поліції порушення такою особою правил дорожнього руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
В свою чергу, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки, визначеного п. 2.1 ПДР України переліку документів, обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.03.2019 в адміністративній справі № 686/11314/17, від 29.04.2020 в адміністративній справі № 201/16607/16-а.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно з статтею 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Також, відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
В ході розгляду справи судом першої інстанції не встановлено обставин, що автомобіль, яким керував позивач, був зупинений за наявності підстав, що визначені ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію". 
До суду апеляційної інстанції таких доказів (як-то відеозапис правопорушення) також не надано.
Отже, колегія суддів зазначає про відсутність належних та достатніх підстав для накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
За таких обставин,  колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право  скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи незаконність оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за приписами ч. 3 ст. 286 КАС України справа про адміністративне правопорушення у цій частині підлягає закриттю.
Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 вересня 2019 року в справі № 127/19283/17, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню правові позиції Верховного Суду, наведені судом апеляційної інстанції.
В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними дії інспектора 2-ї роти БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Степанова Дмитра Сергійовича щодо складання постанови серії ДП18 № 545562 від 23.03.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за порушення ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Так, відповідно до приписів ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції), предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин.
Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
В силу ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.
Колегія суддів зазначає, що не дії інспектора, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.
У цьому випадку, інспектор 2-ї роти БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенант поліції Степанов Д. С. за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виніс оскаржувану постанову, якою і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання неправомірними відповідних дій інспектора, оскільки, як зазначено вище, не діями інспектора, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.
Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Таким чином, інспектор патрульної поліції законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно з ухвалою суду першої інстанції від 12.02.21 інспектора 2-ї роти БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Степанова Д. С. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а не відповідачем.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний задоволено частково, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, та стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції підтверджені судові витрати у сумі 1135,00 грн (454,00 грн + 681,00 грн (454,00 грн х 150%)).
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2021 по справі № 552/6254/20  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування постанови серії ДП18 № 545562 від 23.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати.
Прийняти у цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову серії ДП18 № 545562 від 23.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Провадження по справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2021 по справі № 552/6254/20 залишити без змін. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції судовий збір у сумі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк