ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1028/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/425/18 Категорія: на ухвалу 	Костенко А. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 червня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., Новікова О.М. 
за участю секретаря Любченко Т.М.        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скаргиМаньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_1 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року у справі за скаргою боржника – скаржника: ОСОБА_2 до Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_1 про визнання дії державного виконавця неправомірними та визнання електронних торгів недійсними, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася із скаргою на дії Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Вимоги скарги мотивовані тим, що 03.09.2018 року Маньківським районним судом Черкаської області винесено рішення у справі № 701/425/18, яким із скаржника на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти в сумі 393 794, 87 грн., на підставі даного рішення було видано виконавчий лист та Маньківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 18 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57426171, про стягнення із скаржника коштів на суму 393 794, 87 грн. 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2018 року скасовано та винесено інше рішення. Відповідно, виконавчий лист виданий на підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2018 року, з 08 вересня 2020 року не підлягав подальшому виконанню, а виконавче провадження № 57426171 необхідно було закінчити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». 
Разом з тим, виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби протиправно продовжено виконавчі дії по виконавчому проваджені № 57426171.
26 лютого 2021 року з сайту про проведення електронних торгів ДП «Сетам» скаржнику стало відомо, що 22 лютого 2021 року відбулися електронні торги по лоту № 465508, з продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки розташованих по АДРЕСА_1 , які належать скаржнику на праві приватної власності. 
27 лютого 2021 року скаржником направлено заяву до Маньківського районного відділу державної виконавчої служби, якою скаржник просила закрити виконавче провадження у зв`язку зі скасуванням рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03.09.2018 року та повідомити скаржника про всі вчинені дії, щодо примусової реалізації арештованого майна по АДРЕСА_1 . 
Вказує, що виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби протиправно, без попереднього повідомлення та без участі скаржника, проведено оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки розташованих по АДРЕСА_1 , який належить скаржникові на праві приватної власності після чого даний житловий будинок виставлено на торги. Під, час проведення оцінки об`єкт нерухомості не оглядався всередині, тому не враховано вартість проведеного ремонту, стан кімнат та інших приміщень житлового будинку, вартість матеріалів, що використовувалися для будівництва та ремонту приміщення, а також стан надвірних господарських будівель та споруд. Також скаржник не погоджується з оцінкою вартості земельної ділянки площею 0,0841 га, кадастровий номер 7123155100:01:002:0028, при її оцінці не враховано її місце розташування та доглянутості. 
04.03.2021 року державним виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57426171, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 701/425/18 від 11.10.2018 року закінчено. Підстава закінчення виконавчого провадження, п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».
Разом з тим, виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби не визнано протиправними свої дії по виконавчому провадженню № 57426171 в період після 22 вересня 2020 року, в тому числі не визнано протиправними та не скасовано постанову про об`єднання виконавчих проваджень від 22.09.2020 року у зведене виконавчого провадження № 63104942, оцінку майна проведеної відповідно до Висновок про вартість майна від 01.10.2020 року та проведення електронних торгів від 22.02.2021 року. У зв`язку з чим в подальшому державна виконавча служба має можливість скласти Акт про результати електронних торгів від 22 лютого 2021 року по лоту № 465508 та примусово реалізувати вказане майно в рамках зведеного виконавчого провадження № 63104942, що і змусило скаржника звернутися з відповідною скаргою до суду.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати дії державного виконавця Маньківського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №57426171 станом на 22.09.2020 року, винесення постанови про об`єднання виконавчих проваджень від 22.09.2020 року у зведене виконавче провадження №63104942 та подальші дії щодо передання арештованого майна, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 на примусову реалізацію, згідно Висновку про вартість майна від 01.10.2020 року неправомірними;
зобов`язати Маньківський районний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову про об`єднання виконавчих проваджень від 22.09.2020 року у зведене виконавче провадження №63104942, визнати недійсним Висновок про вартість майна від 01.10.2020 року та результати електронних торгів згідно протоколу №526997;
зобов`язати Маньківський районний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не складати Акт про результати електронних торгів від 22 лютого 2021 року по лоту №465508 та не вчиняти інші дії по примусовій реалізації житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, площею 0,0841 га, кадастровий номер 7123155100:01:002:0028, розташованих по АДРЕСА_1 на підставі Висновку про вартість майна від 01.10.2020 року та протоколу №526997 проведення електронних торгів.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року скаргу задоволено.
Визнано дії державного виконавця Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 57426171 станом на 22.09.2020 року, винесення постанови про об`єднання виконавчих проваджень від 22.09.2020 року у зведене виконавче провадження № 63104942 та подальші дії щодо передання арештованого майна, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 на примусову реалізацію, згідно висновку про вартість майна від 01.10.2020 року - неправомірними.
Зобов`язано Маньківський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову про об`єднання виконавчих проваджень від 22.09.2020 року у зведене виконавче провадження № 63104942, визнати недійсним висновок про вартість майна від 01.10.2020 року та результати електронних торгів згідно протоколу № 526997.
Зобов`язано Маньківський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не складати акт про результати електронних торгів від 22 лютого 2021 року по лоту № 465508 та не вчиняти інші дії по примусовій реалізації житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, площею 0,0841 га, кадастровий номер 7123155100:01:002:0028, розташованих по АДРЕСА_1 на підставі висновку про вартість майна від 01.10.2020 року та протоколу № 526997 проведення електронних торгів.
Ухвала суду мотивована тим, що матеріалами справи встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2018 року скасовано та винесено інше рішення, а тому суд вважає, що виконавчий лист виданий на підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2018 року, з 08 вересня 2020 року не підлягав подальшому виконанню, а виконавче провадження №57426171 необхідно було закінчити, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби протиправно продовжено виконавчі дії по виконавчому провадженню №57426171.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на постановлення її судом з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому просив її скасувати та винести постанову, якою у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.
Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що боржник ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами щодо неповідомлення Маньківського РВ ДВС щодо наявності постанови Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року, якою рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03.09.2018 року скасовано та винесено інше рішення.
Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що було наявне зведене виконавче провадження №63104942 і примусова реалізація проводилася саме у рамках зведеного виконавчого провадження, а не у рамках ВП №57426171, яке на думку суду на той час мало було закрито.
Щодо оцінки майна та визнання її недійсною, то скаржник вказує, що висновок про вартість майна направлявся особі-боржника, а тому твердження скаржника про не ознайомлення із оцінкою є хибним, та спростовується матеріалами виконавчого провадження.
При цьому, оцінювач був допущений до об`єкта, про що свідчать зроблені фото у звіті про оцінку, адже своєю заявою скаржник надав доступ до свого майна.
Вказує, що рецензування звіту з оцінки є єдиним законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки. Фактично скаржник не надав альтернативного звіту про оцінку, а тільки посилався на той факт, що майно оцінювачем не оглядалося всередині. Скаржник не провів дій щодо проведення рецензування наявного звіту, а тому його посилання на неправомірність звіту є безпідставними.
Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Відтак, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнання недійсними правочинів, а тому проведенні електронні торги не можуть визнаватися недійсними з підстав визнання висновку про вартість майна недійсними. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема у постанові ВП ВС від 13.03.2018 року у справі №914/881/17 та у постанові ВС від 29.04.2020 року у справі №826/6706/18.
В частині визнання торгів недійсними, то ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з тим, що скаржником не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність порушень, що могли вплинути саме на результати торгів, оскільки скаржник не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку правил проведення торгів, а обґрунтовує свої вимоги діями державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження, районний суд дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для визнання електронних торгів недійсними.
Отже, ураховуючи наведе, районний суд не вправі розглядати справу щодо визнання недійсними торгів у рамках судового контролю за виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а особа боржник у виконавчому провадженні володіла інформацією стосовно відкриття виконавчого провадження, про що в матеріалах виконавчого провадження містяться достатньо доказів.
Своїм правом на подання апеляційної скарги також скористався Маньківський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій посилаючись на необґрунтованість, необ`єктивність судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 .
Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що з метою забезпечення виконання рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2018 року, 05 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відомості до відповідних реєстрів, а саме до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного реєстру обтяжень рухомого майна.
На адресу боржника неодноразово направлялися вимоги перебувати за адресою по АДРЕСА_1 та надати доступ до приміщень для проведення опису та арешту майна в рахунок погашення заборгованості.
11 червня 2020 року на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_2 відповідно до якої останньою повідомлено, що за станом здоров`я вона не може з`явитися до відділу та просить проводити всі виконавчі дії без її участі. Описане майно ОСОБА_2 просить передати на відповідальне зберігання стягувачу ОСОБА_1 .
Зазначає, що у виконавчому листі №701/425/18 виданому 21.09.2020 року Маньківським районним судом Черкаської області відсутні відомості про повернення або скасування попереднього виданого виконавчого документу.
З виконання постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Експертно-консультаційний центр» надано Звіт про оцінку майна та висновок про вартість майна. 30.10.2020 року державним виконавцем на адресу стягувача ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 направлено копію висновку про вартість майна для ознайомлення.
Електронні торги відбулися в рамках зведеного виконавчого провадження, а саме до заявки щодо реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів додано довідку про те, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження №63104942, що розпочате 22.09.2020 року відносно боржника ОСОБА_2 .
Постанова Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року про скасування рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2018 року до Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надходила, у зв`язку з чим виконавче провадження не було закінчено на підставі пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Звернуто увагу суду, що скаржник знав про існування такої постанови, однак державного виконавця не повідомив, чим порушив пункт 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження». Лише 03.03.2021 року від ОСОБА_2 надійшла заява про закриття виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03.09.2018 року.
04.03.2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57426171 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та цього ж дня постановою державного виконавця його виведено із зведеного виконавчого провадження.
Зауважує, що скаржником неправильно вибрано процедуру захисту свого порушеного права через звернення до суду із скаргою, а не з позовною заявою про визнання електронних торгів недійсними.
Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.
Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03 вересня 2018 року Маньківський районним судом Черкаської області винесено рішення, по справі № 701/425/18, яким із скаржника на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти в сумі 393 794, 87 грн, на підставі даного рішення було видано виконавчий лист та Маньківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 18 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57426171, про стягнення із скаржника коштів на суму 393 794,87 грн. 
05 лютого 2019 року державним виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 393 794, 87 грн.
09 червня 2020 року на адресу Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій остання повідомила, що на її адресу постійно приходять вимоги державного виконавця, якими її зобов`язано з`явитися за адресою АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій, однак за станом здоров`я вона з`явитися не може, а тому просила усі виконавчі дії проводити без її участі, доступ до житла надає, входження та зберігання майна просила робити за рахунок стягувача та описане майно просила передати на відповідальне зберігання стягувачу без його вилучення за межі будинку.
12 червня 2020 року головним державним виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер 7123155100:01:002:0028.
03 липня 2020 року постановою головного державного виконавця Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №57426171 призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ТОВ «Експертно-консультаційний центр», який має Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності; зобов`язано суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ТОВ «Експертно-консультаційний центр» визначити вартість та надати звіт про оцінку нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер 7123155100:01:002:0028.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2018 року скасовано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 350 096, 29 грн заборгованості по тілу позики та 7985,92 грн 3% річних, а всього – 358 082, 21 грн боргу.
22 вересня 2020 року постановою головного державного виконавця Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП №63104263 за виконавчим листом №701/425/18 виданого Маньківським районним судом Черкаської області 21.09.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 358 082,21 грн.
Як видно зі змісту виконавчого листа №701/425/18 виданого 21.09.2020 року Маньківським районним судом Черкаської області, в ньому відсутні відомості про повернення або скасування попереднього виданого виконавчого документу.
22 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №57426171 та №63104263 у зведене виконавче провадження. 
З виконання постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Експертно-консультаційний центр» надано Звіт про оцінку майна та висновок про вартість майна. 30.10.2020 року державним виконавцем на адресу стягувача ОСОБА_1 та боржника ОСОБА_2 направлено копію висновку про вартість майна для ознайомлення.
Як видно зі супровідних листів виконавчого провадження, сторін виконавчого провадження повідомлено про накладення арешту на майно, про опис майна боржника, та про висновок про вартість майна шляхом надсилання документів на їх адреси: стягувачу ОСОБА_1 – АДРЕСА_2 ; боржнику ОСОБА_2 – АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .
30 жовтня 2020 року начальником Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) оформлено заявку на реалізацію арештованого майна в рамках зведеного виконавчого провадження, направлену ДП «Сетам», у якій зазначено форму реалізації майна – шляхом проведення електронних торгів; найменування майна – житловий будинок загальною площею 59,5 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка загальною площею 0,0841 га; дата складання звіту визначення вартості майна – 01.10.2020 року; відомості про обтяження; зберігач майна – ОСОБА_1 ; місцезнаходження майна – АДРЕСА_1 .
05.01.2021 року та 01.02.2021 року системою сформовано протоколи проведення електронних торгів відповідно до яких торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
Згідно протоколу проведення електронних торгів №526997 від 22.02.2021 року торги відбулися за ціною продажу 258 025,60 грн.
Згідно ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 року у справі №701/180/21 зупинено стягнення на підставі виконавчого листа, виданого відповідно до рішення Маньківського районного суду від 03 вересня 2018 року по справі №701/425/18 та заборонено Маньківському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, з 01 березня 2021 року вчиняти будь які дії направлені на примусову реалізацію житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, та земельної ділянки площею 0,0841 га, кадастровий номер 7123155100:01:002:0028, розташованих по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 та вносити дані про зміну власника вказаного майна до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
03 березня 2021 року від ОСОБА_2 надійшла заява про закриття виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 03.09.2018 року.
04 березня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57426171 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», та надіслано виконавчий документ разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду, який його видав. 
У зв`язку зі закінченням виконавчого провадження №57426171 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 04.03.2021 року його виведено із зведеного виконавчого провадження №63104942.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).
Частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.
Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з вимогами частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Відповідно до частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Як видно зі супровідних листів виконавчого провадження сторін виконавчого провадження повідомлено про накладення арешту на майно, про опис майна боржника, та про висновок про вартість майна шляхом надсилання документів на їх адреси: стягувачу ОСОБА_1 – АДРЕСА_2 ; боржнику ОСОБА_2 – АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .
Тому твердження ОСОБА_2 в частині того, що її не було повідомлено про результати оцінки її майна не відповідають дійсним обставинам справи.
Щодо доводів скаржника в частині того, що державним виконавцем протиправно без попереднього повідомлення та без її участі проведено оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки розташованих по АДРЕСА_1 , то колегія суддів оцінює їх критично з огляду на наступне.
Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України, зокрема Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року №2710/5 (далі - Порядок).
Розділом ІІ Порядку передбачено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.
Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.
Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі, якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.
Як видно із матеріалів виконавчого провадження стягувач та боржник в самостійному порядку за взаємною згодою вартість майна не визначили. 
Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20  Закону України «Про виконавче провадження»).
Постанову державного виконавця від 03 липня 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні було направлено на адресу ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , що свідчить про її обізнаність про призначення оцінки її майна.
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.
Колегія суддів приходить до переконання, що державний виконавець при призначені оцінювача та передачі арештованого майна на реалізацію діяв в межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 13 цього Закону. 
Звіт про оцінку майна та висновок про встановлення його ринкової вартості складено суб`єктом оціночної діяльності в рамках виконавчого провадження і дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів враховує, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.
Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.
Вимоги про визнання незаконною та скасування постанови від 03 липня 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності скаржник не заявляла, доказів, які б свідчили про її звернення до виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна, зазначеного у даному звіті та виконавцем відмовлено  у рецензуванні звіту, не надала.
Щодо посилань ОСОБА_2 на те, що вартість об`єкту оцінки є заниженою, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Необ`єктивна оцінка це оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки (абзац чотирнадцятий пункту 3 Національного стандарту № 1).
Неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту № 1).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону (частина друга статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.
Під час розгляду справи скаржник не довела належними і допустимими доказами факту заниження вартості об`єкта оцінки, а також нею не доведено підстав, які відповідно до Національного стандарту № 1 підтверджують необ`єктивність та неякісність (недостовірність) оцінки, проведеної у висновку про вартість майна від 01 жовтня 2020 року.
Крім того, у разі незгоди із результатами оцінки майна, скаржник мала право звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна, чого нею зроблено не було.
За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від  13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18).
Щодо доводів скарги ОСОБА_2 в частині визнання недійсними результатів електронних торгів згідно протоколу №526997, то колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі  № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, (який діяв на час проведення повторних торгів) (далі - Порядок).
Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.
Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.
У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.
Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.
Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.
Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком підлягають оскарженню в спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_2 вказувала на те, що державною виконавчою службою порушено вимоги п. 3 розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року, а саме підготовка проекту заявки на реалізацію арештованого майна можлива протягом п`яти днів після ознайомлення сторін з висновком про вартість арештованого майна.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно частини 1 розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Майно на реалізацію передано 18 листопада 2020 року, оскільки вказаною датою внесено до системи інформаційне повідомлення про електронні торги.
Отже, сторони виконавчого провадження мали час для ознайомлення з висновком про вартість майна від 01.10.2020 року.
Оскільки позивач не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку, а обґрунтовує свої вимоги діями державного виконавця, то колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання електронних торгів недійсними.
Також колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
З матеріалів виконавчого провадження видно, що до відділу ДВС було пред`явлено виконавчий лист виданий 21.09.2020 року Маньківським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 350 096,29 грн заборгованості по тілу позики та 7985,92 грн 3% річних, а всього 358 082,21 грн боргу.
На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63104263 від 22 вересня 2020 року.
Цього ж дня, постановою державного виконавця дане виконавче провадження було об`єднано у зведене виконавче провадження з ВП №57426171.
Достовірно знаючи про наявність постанови Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року, яким скасовано рішення Маньківського районного суду Черкаської області віл 03 вересня 2018 року та ухвалено нове рішення, ОСОБА_2 лише 26 лютого 2021 року направила заяву про закриття виконавчого провадження у зв`язку із зазначеними обставинами, яка отримана відділом ДВС 03 березня 2021 року.
04 березня 2021 року головним державним виконавцем Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №701/425/18 виданого 11.10.2018 року виданого Маньківським районним судом Черкаської області на підставі пункту 5 частини першої статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою головного державного виконавця Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04 березня 2021 року виведено виконавче провадження №57426171 із зведеного виконавчого провадження.
З вказаного слідує, що державному виконавцю стало відомо про підстави для закінчення виконавчого провадження №57426171 03 березня 2021 року, а вже наступного дня ним винесено відповідну постанову.
Колегія суддів, зважаючи на те, що особа боржник, як зацікавлена особа, не повідомила державного виконавця про наявність обставин, які є підставою для закінчення виконавчого провадження та у зв`язку з її зволіканням, державному виконавцю стало відомо про дані обставини майже через півроку після винесення судом апеляційної інстанції постанови суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У своїй практиці ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Колегія суддів вважає, що на час звернення до суду із зазначеною скаргою державним виконавцем вчинено усі дії у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та відсутні порушені права ОСОБА_2 , які б підлягали судовому захисту.
Крім того, судом враховано, що борг нею не погашено, а тому дії державного виконавця вчинені у межах зведеного виконавчого провадження, які вчинені з виконання судових рішень у справі №701/425/18, її прав, як боржника не порушують. 
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені скарги із підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

       п о с т а н о в и в:        

       Апеляційні скарги Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_1 – задовольнити. 
Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2021 року– скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року. 

Судді: