ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2021 р.           Справа№ 910/19871/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дикунської С.Я.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Тарасенко К.В. 
 
секретар судового засідання         Макуха О.А.
без виклику представників сторін
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «Глєбов і партнери»                          
на рішення   Господарського суду міста Києва
від                             19.02.2021
у справі             № 910/19871/20 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом   Державного підприємства «Адміністрація морських портів 
                   України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного 
                   підприємства «Адміністрація морських портів України»
до                               Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова 
                   група «Глєбов і партнери»
про                          стягнення   10  201,43 грн. пені
В С Т А Н О В И В:
Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ» в особі філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «Глєбов і партнери» (далі - ПрАТ «СФГ «Глєбов і партнери», відповідач)  про стягнення 10  201, 43 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018  в частині своєчасної виплати страхового відшкодування, відтак просило стягнути з відповідача 10  201, 43 грн.   пені.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подав відзив, в якому стверджував, що  додані до позовної заяви  документи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких  можна встановити фактичну наявність та отримання відповідачем усієї повноти документів, необхідних для  настання строку для прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у страховій виплаті за Договором. Зокрема, позивачем не  надано довідки поліції, медичної карти амбулаторного хворого, акту про нещасний випадок (засвідчено неналежним чином), засвічені власноруч копії всіх сторінок паспорта вигодонабувача та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду (надано нотаріально засвідчені копії документів не містять ознак власноручного засвідчення цих копій вигодонабувачем), лікарського свідоцтва про смерть в оригіналі або копії (неналежним чином засвідчена копія), оригіналу або нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть (дата засвідчення передує даті складання оригіналу).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/19871/20 позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «Глєбов і партнери» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» пеню у розмірі 10  134, 55 грн. та судовий збір у розмірі 2  088, 22 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПрАТ «СФГ «Глєбов і партнери»   оскаржило його в апеляційному порядку та просило його скасувати в частині часткового задоволення. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням вимог матеріального права. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача пеню, визначивши підставою для її стягнення невиконання відповідачем зобов`язань за Договором, яке не є грошовим (матеріальним), а полягає у прийнятті рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, в той час як позивачем  заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення саме грошового зобов`язання - не здійснення виплати страхового відшкодування. Також поза межами позовних вимог місцевим судом визначено період прострочення  згаданого зобов`язання (з 25.12.2019), що не відповідає періоду прострочення, визначеного позивачем за грошовим зобов`язанням. Крім цього, апелянт вказував, що місцевим судом помилково здійснено тлумачення змісту п. 6.2 Договору, як допустиму для учасників правовідносин альтернативу в обранні форми документів, що надаються згідно п. 6.1 Договору (оригінал, нотаріально засвідчена копія чи проста копія, за умови звірення із оригіналом). На переконання апелянта, додані до позовної заяви  документи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких  можна встановити фактичну наявність  та отримання відповідачем усієї повноти документів, необхідних для  настання строку для прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у страховій виплаті за Договором. Зокрема, позивачем не доведено належним чином як факту існування, так і  факту отримання  відповідачем довідки з поліції, медичної картки амбулаторного хворого застрахованої особи. Крім цього, обраний позивачем спосіб оформлення доказів шляхом засвідчення даних про відстеження поштових відправлень є неналежним, надані позивачем копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та опису вкладення  не відповідають критеріям достовірності та допустимості доказів. Також апелянт вказував на прийняття з порушенням процесуального порядку  клопотання позивача про долучення доказів тощо.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що спадкоємцем подано нотаріально посвідчену копію паспорту, що відповідає умовам укладеного договору, а також оригінал заяви про здійснення страхової виплати. При цьому, позивач звертав увагу, що вилучення у особи паспорта, крім випадків, передбачених законодавством, забороняється, відповідно направлення поштою оригіналу паспорту суперечило б  законодавству та не вимагалось умовами Договору. За твердженнями позивача, умовами укладеного між сторонами Договору, який є обов`язковим для виконання, передбачено повний перелік документів, які має бути надано для здійснення страхової виплати (розділ 6 Договору). При цьому, за умовами п. 6.2 Договору документи, які надаються страховику повинні бути у формі оригінальних примірників, нотаріально засвідчених копій або простих копій за умови надання страховику можливості звірити такі копії документів з їхніми оригінальними примірниками. Тобто, надання нотаріально завірених копій паспорту та ідентифікаційного коду не тільки не заборонено, а й передбачено умовами Договору, як один з можливих варіантів.  Також позивач акцентував увагу, що страховиком більше року назад отримано всі документи, які підтверджують настання страхового випадку та є необхідними для здійснення страхової виплати за умовами п. 6.1 Договору, однак за весь цей час ні позивача, ні спадкоємців не було повідомлено про начебто існуючі в документах недоліки, незважаючи на неодноразові їх звернення до страховика. З огляду на приписи п. 6.3-6.5 Договору щодо строків прийняття відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування та здійснення такої випрати, позивач вважав, що страхова виплата страховиком повинна була бути здійсненна спадкоємцю водія ОСОБА_1 не пізніше 27.12.2019, проте на даний час страхувальником не отримано жодних письмових підтверджень щодо прийняття рішення про здійснення страхової виплати, страхувальнику не надано страхового акту, а спадкоємцю застрахованої особи не здійснено страхової виплати (страхове відшкодування), що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду про стягнення пені за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, а саме, щодо виплати страхового відшкодування тощо.
Враховуючи ціну позову у даній справі (10  201, 43 грн.), яка становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з їх  повідомленням (викликом), апеляційний суд дійшов висновку, що дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи, 06.09.2018 між ДП «АМПУ» (позивач, страхувальник за договором) та ПрАТ «СФГ «Глєбов і партнери» (відповідач, страховик за договором) укладено Договір обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18, за умовами якого страховик відповідно до Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 959 зі змінами (надалі - Положення), здійснює страхування водіїв страхувальника від нещасних випадків на транспорті на час обслуговування ними поїздки.
Предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям та здоров`ям застрахованої особи. (п.1.2 Договору)
Відповідно до п. 3.1 Договору страховими випадками є: загибель або смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на транспорті; одержання застрахованою особою травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні їй інвалідності; тимчасова втрата працездатності застрахованою особою внаслідок нещасного випадку на транспорті.
За умовами п.3.2 Договору водії страхувальника є застрахованими особами від нещасних випадків тільки на час обслуговування ними поїздки. 
Положеннями п. 4.1 Договору сторони погодили, що застраховані особи: 90 (дев`яносто) осіб відповідно до списку застрахованих осіб, що є Додатком №2 до Договору
Строк дії Договору: Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 24 годин 00 хвилин за Київським часом 31.12.2019. Термін страхування 365 днів: з 00 год. 00 хв. 16.12.2018 до 24 год. 00 хв. 15.12.2019, але в будь-якому разі не раніше 00 год. 00 хв. за Київським часом дня, наступного після дня надходження страхового платежу або його частини в повному обсязі на рахунок страховика (п.4.3 Договору).
Відповідно до п. 4.4 Договору страхова сума на одну застраховану особу: 102 000 грн. 00 коп.
За несвоєчасне здійснення страхового відшкодування в строки, визначені Договором, страховик відповідно до п. 8.1 Договору сплачує страхувальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого страхового відшкодування за кожний день прострочення.
Додатком №2 до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 сторони узгодили перелік застрахованих осіб, зокрема, ОСОБА_1 . 
Додатковою угодою №1 від 11.12.2018 до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 сторони виклали Додатки №№1,2 до Договору в новій редакції, а також п. 4.1 Договору: «Застраховані особи: 85 осіб відповідно до списку застрахованих осіб, що є Додатком №2 до Договору».
Додатковою угодою №2 від 01.04.2019 до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 сторони виклали Додатки №№1,2 до Договору в новій редакції, а також п.4.1 Договору: «Застраховані особи: 87 осіб відповідно до списку застрахованих осіб, що є Додатком №2 до Договору, п.4.8 Договору: «загальний страховий платіж складає 1 939, 12 грн.».
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Договором  на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства на підставі ст. 628 ЦК України. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.
За договором страхування  в силу ст. 354 ЦК України страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ч. 1 ст. 980 ЦК України).
За змістом ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.   
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 позивач сплатив на користь відповідача страховий платіж у загальному розмірі 1 939, 12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №6358 від 14.12.2018 на суму 1  907, 40 грн., №1562 від 01.04.2019 на суму 31,72 грн. 
Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №2-к від 13.06.2013 ОСОБА_1 з 13.06.2013 прийнято водієм автотранспортних засобів автотранспорту.
Розпорядженням Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №195 від 23.10.2017 закріплено водія ОСОБА_1 за транспортним засобом марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Листом №5555 від 17.12.2018 позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, що стався 17.12.2018 зі застрахованою особою філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» водієм ОСОБА_1 . 
Листом №2058 від 04.09.2019 позивач надіслав на адресу ПрАТ «СФГ «Глєбов і партнери» відповідно до п.6.1 Договору документи, які підтверджують настання страхового випадку, а саме: заяву про здійснення страхової виплати, копію Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 та додаткової угоди №1, копію акту про нещасний випадок за формою Н-1, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , довідку про причини смерті, нотаріально завірені копії всіх сторінок паспорту ОСОБА_2 , нотаріально завірені копії довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , копію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення 09.09.2019. 
12.12.2019 року ОСОБА_2 надіслала на адресу відповідача заяву про здійснення страхової виплати (ориг.), свідоцтво про право на спадщину за законом (ориг.), свідоцтво про смерть ОСОБА_1 (нот.коп.), свідоцтво про народження ОСОБА_3 (нот.коп.), посвідчення водія ОСОБА_1 (нот.коп.), довідка з реквізитами Приватбанку на ОСОБА_2 , довідку про смерть (ориг.), лист слідчого (ориг.), витяг з ЄРДС, акт про нещасний випадок форма Н-1 (ориг.), паспорт завір. власноруч, ідентифікаційний код завірен. власноруч, договір, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 12.12.2019 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення, роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти за відстеженням поштового відправлення 5405609027370. 
Листом №3055 від 28.12.2019 року позивач просив відповідача надати страховий акт та виплатити страхове відшкодування, що підтверджується копіями списку згрупованих поштових відправлень. 
16.07.2020 Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надіслало на адресу відповідача претензію №1555 з вимогою сплатити пеню в розмірі 10  201, 43 грн., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення 28.08.2020.
За приписами ч. 2 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком за договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).
За змістом п. 6.1 Договору страхова виплата здійснюється страховиком згідно умов Договору на підставі заяви застрахованої особи чи її спадкоємців та таких документів: Акту про нещасний випадок за формою Н-1, Листа непрацездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення інвалідності, Копії свідоцтва про смерть та документа про право на спадщину для спадкоємців (у разі загибелі чи смерті застрахованої особи внаслідок настання страхового випадку), Оригіналу або завіреної копії цього Договору; документів, що дозволяють ідентифікувати одержувача страхової виплати - фізичну особу (паспорт, копія довідки податкової інспекції про присвоєння ідентифікаційного) номеру).
Документи, які надаються страховику, повинні бути у формі оригінальних примірників, нотаріально засвідчених копій або простих копій за умови надання страховику можливості звірити такі копії документів з їхніми оригінальними примірниками. Якщо перераховані в п. 6.1 документи страхувальник надав страховику не в належній формі, чи з порушенням існуючих норм (немає нумерації, дати, штампу, підпису чи є виправлення і т. ін.), страхова виплата не буде здійснена до усунення існуючих в документах недоліків (п. 6.2 Договору).
Відповідно до п. 6.3 Договору рішення про виплату або відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк до 7 (семи) календарних днів включно, починаючи з дати отримання всіх необхідних документів на підставі п. 6.1 Договору. Таке рішення оформлюється страховим актом. Страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком. Один екземпляр страхового акту надається страхувальнику протягом 3 (трьох) календарних днів після його складання.
Твердження відповідача (апелянта) щодо невідповідності поданих страхувальником документів заяві про здійснення страхової виплати правомірно відхилено судом першої інстанції з огляду на те, що  вказана заява є довільною формою, яка заповнюється з метою отримання суми страхового відшкодування, вона не є додатком до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018. При цьому, саме п .6.1 Договору визначено перелік документів, які повинні бути подані відповідачу (страховику) з метою отримання суми страхового відшкодування, будь-яке посилання на необхідність подання переліку документів, визначеного у заяві про здійснення страхової виплати сторонами не узгоджено.
Матеріалами справи також встановлено, що за умовами Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 ОСОБА_2 було надіслано на адресу відповідача документи, зокрема, лист слідчого (ориг.), витяг з ЄРДС, довідку про смерть (ориг..), акт про нещасний випадок форма Н-1 (ориг.), паспорт завір. власноруч, ідентифікаційний код завірен.власноруч, свідоцтво про смерть ОСОБА_1 (нот.коп.), що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 12.12.2019, фіскального чеку, рекомендованого повідомлення, роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти за відстеженням поштового відправлення 5405609027370. 
При цьому, слід зазначити, що положеннями п. 6.2 Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 передбачено, що документи, які надаються страховику повинні бути у формі оригінальних примірників, нотаріально засвідчених копій або простих копій за умови надання страховику можливості звірити такі копії документів з їхніми оригінальними примірниками. Таким чином, згаданим пунктом Договору встановлено альтернативну форму подання документів: або оригінальні примірники, або нотаріально засвідчені копії, або прості копії, а тому подання нотаріально засвідчених копій документів та одночасного засвідчення цих копій вигодонабувачем умовами Договору не вимагається.
За таких підстав, місцевим господарським судом правомірно не прийнято до уваги доводів відповідача про те, що позивачем надано неналежним чином завірені копії документів: акту про нещасний випадок, лікарського свідоцтва про смерть, свідоцтва про смерть, оскільки ці документи подано спадкоємцем застрахованої особи в оригіналі.
Крім цього, п. 6.2 Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 передбачено, що якщо перераховані в  п. 6.1  Договору документи страхувальник надав страховику не в належній формі, чи з порушенням існуючих норм (немає нумерації, дати, штампу, підпису чи є виправлення і т. ін.),  страхова виплата не буде здійснена до усунення існуючих в документах недоліків. Проте, матеріали справи не містять, а відповідачем (апелянтом) в свою чергу не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні чинного ГПК України на підтвердження повідомлення страховиком страхувальника про подання документів не в належній формі чи з порушенням існуючих норм з урахуванням того, що всі необхідні документи були отримані відповідачем 17.12.2019, тобто більше року тому назад.
З огляду на наведене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції  про те, що Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та спадкоємцем застрахованої особи відповідно до умов Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 було подано страховику всі необхідні документи.
За змістом ст. 989 ЦК України страхувальник зобов`язаний:
1) своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором;
2)  при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику;
3)  при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.
Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним;
4) вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення;
5) повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.
Договором страхування може бути встановлено також інші обов`язки страхувальника.
Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Положеннями ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» визначено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.
З аналізу приписів п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України та умов п.6.1 Договору, якими на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, а також подання заяви застрахованої особи чи її спадкоємців та визначеного переліку документів, випливає, що правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому. При цьому, виходячи зі змісту норм Закону України «Про страхування», можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування або виплатити страхове відшкодування, тривале зволікання у неприйнятті одного з двох рішень спотворює правову природу договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.
Як вище згадувалось, відповідно до  п. 6.3 Договору рішення про виплату, або відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк до 7 (семи) календарних днів включно, починаючи з дати отримання всіх необхідних документів, вказаних в п. 6.1 цього Договору. Таке рішення оформлюється страховим актом. Страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, яка визначається страховиком. Один екземпляр страхового акту надається страхувальнику протягом 3 (трьох) календарних днів після його складання.
Проте, всупереч умовам Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 з моменту отримання 17.12.2019 всіх необхідних документів (п. 6.1 Договору), відповідачем не було прийнято рішення про виплату або відмову у страховій виплаті у строк до 7 календарних днів включно, тобто у строк по 24.12.2019, а також не здійснено виплати у відповідності до п. 6.5 Договору протягом 3 календарних днів  з моменту, коли таке рішення повинно було бути прийнято  згідно п. 6.3 Договору. Відповідачем також в порушення умов п. 6.4 Договору  не  повідомлено про прийняття рішення про відмову у здійсненні  страхової виплати.
З огляду на прострочення відповідачем своїх зобов`язань з виплати страхового відшкодування у визначені Договором строки, чому передувало прострочення зобов`язання про прийняття рішення про виплату такого відшкодування або відмову в його виплаті, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 10  201, 43 грн. пені за період з 28.12.2019 по 27.06.2020.
Учасники господарських відносин в силу положень ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене  ним  правопорушення у  сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).
Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).
Штрафні санкцій за порушення грошових зобов`язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
За змістом ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.
Як вище згадувалось, положеннями п.8.1 Договору сторони погодили, що за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування в строки, визначені  Договором, страховик сплачує страхувальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого страхового відшкодування за кожний день прострочення.
Здійснивши перевірну наданого позивачем розрахунку пені за загальний період прострочення виконання відповідачем договірного зобов`язання з 28.12.2019 по 27.06.2020, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем невірно визначено початок перебігу прострочення відповідача, а саме, з 25.12.2019, а не з 28.12.2019, як помилково зазначив позивач, оскільки рішення про виплату або відмову у страховій виплаті приймається у строк до 7 календарних днів включно, а також закінчення такого нарахування відповідно до ч. 6 ст. 232 ГПК України.
Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі заявлених позовних вимог, розрахунок пені судом здійснено саме з 28.12.2019, як визначено позивачем, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 28.12.2019 по 25.06.2020 в розмірі 10  134, 55 грн., відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.
Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм  матеріального  права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України  та  ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття   Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006  та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «Глєбов і партнери»  залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 у справі № 910/19871/20 - без змін.
Матеріали справи №910/19871/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

                                                                 Повний текст постанови складено 01.06.2021

Головуючий суддя                                                            С.Я. Дикунська 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                К.В. Тарасенко