ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 р.	Справа № 520/17697/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
за участю: секретаря судового засідання - Севастьянової А.Ю.,
представників сторін: позивача - Денисенко Т.М.; відповідача - Жука М.В.       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 (суддя Севастьяненко К.О.; м. Харків; повний текст рішення складено 16.02.2021) по справі № 520/17697/2020
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабель Трейд"             
до    Київської митниці Держмитслужби                                                                      
про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальність «Кабель Трейд» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі по тексту – відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA 100020/2020/000070/2 від 18.09.2020;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Київської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100020/2020/00477 від 18.09.2020;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Кабель Трейд” суму сплаченого згідно платіжного доручення №8526 від 02.12.2020 судового збору у розмірі 4204,0 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA100020/2020/000070/2 від 18.09.2020 та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100020/2020/00477 від 18.09.2020 прийняті Київською митницею Держмитслужби необґрунтовано, відтак останні підлягають скасуванню у судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 по справі № 520/17697/2020 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабель Трейд" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA100020/2020/000070/2 від 18.09.2020.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови Київської митниці Держмитслужби в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100020/2020/00477 від 18.09.2020.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кабель Трейд" (вул. Короленка, буд. 25, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 38632904) судові витрати в розмірі 4204,0 грн. (чотири тисячі двісті чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (бульв. Вацлава Гавела, буд. 8-а,м. Київ,03124, код ЄДРПОУ 43337359).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 по справі № 520/17697/2020 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості задекларованих товарів, відповідно до ч. 5 ст. 54, ст. 320, ч. 1, 4 ст. 337 МК України, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості задекларованого товару, оскільки надані декларантом документи не містили всіх відомостей щодо складових митної вартості товарів та містили розбіжності. Вказує, що при здійсненні такого порівняння з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким містилася у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби. Зазначає, що позивачем числові значення заявленої митної вартості товарів та правильність обрання методу її визначення всупереч положень ч. 8, 9 ст. 58 МК України підтверджено не було. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, у митниці були відсутні правові підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості задекларованого товару. З викладених підстав, вважає, що відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства було винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA 100020/2020/000070/2 від 18.09.2020 та прийнято картку відмови Київської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100020/2020/00477 від 18.09.2020.
Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що між компанією-нерезидентом Zhejiang Kua Yue Cable Co., Ltd, Китай (в якості продавця) та TOB “Кабель Трейд” (в якості покупця) укладено контракт № СТ-31102019, згідно з п. 1.1 якого продавець зобов`язується на основі замовлення покупця, оформленого у вигляді додатку до контракту, виробити та поставити товар. Умови поставки, вантажовідправник та вантажоодержувач в Україні обумовлюються у додатку до кожної партії товару.
Додатком №2 від 26.05.2020 до контракту СТ-31102019 сторонами погоджено поставку кабелю марки UTP ССА 4*2*0.5 INDOOR GREY OD:0.5 WildPark ISP на умовах FOB у кількості 500 бухт загальною вартістю 7 600 доларів США (по 15,20 доларів США за одиницю). Умови оплати: 30 % попередньої оплати, 70 % на протязі 10 робочих днів після відвантаження.
На виконання умов вказаного додатку продавцем на адресу покупця виставлено інвойс №СТ-31102019 від 26.05.2020 на суму 7 600 доларів США, який сплачено покупцем у повному обсязі згідно умов додатку №2 від 26.05.2020, що підтверджено платіжними дорученнями від 28.05.2020 на суму 2 280 доларів США, від 15.09.2020 на суму 5 320 доларів США.
Товар, визначений додатковою угодою №2 від 29.01.2020, транспортовано до порту Південний, м. Одеса, морським транспортом із залученням перевізника - ТОВ “Керріленд Логістикс ЛТД” згідно договору №KL-227/18 від 23.05.2018, що підтверджено коносаментом №ZJSM20080477-A від 10.08.2020 та міжнародною вантажно-митною декларацією (CMR) №045915 від 16.09.2020.
ТОВ “Кабель Трейд” 17.09.2020 сформовано та направлено засобами електронного зв`язку до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію щодо оформлення вищезазначеного товару №UA100020/2020/041934.
ТОВ “Кабель Трейд” у митній декларації №UA100020/2020/041934 від 17.09.2020 заявлено митну вартість товару у розмірі 219 880,43 грн. (гр. 12 декларації).
Вказана вартість складається з фактурної вартості товару, що визначена комерційним інвойсом №СТ-31102019 від 26.05.2020 (7 600 дол. США*28,1195 грн. = 213 708,2 грн.) та вартості транспортних витрат, підтверджених довідкою про транспортні витрати № CLL09898 від 16.09.2020 у сумі 6 172,23 грн.
На підтвердження вказаної вартості товару, ТОВ “Кабель Трейд” надані наступні документи (гр. 44 декларації): комерційний інвойс №СТ-31102019 від 26.05.2020; коносамент №ZJSM20080477-A від 10.08.2020; міжнародна товарно-транспортна накладна (СМР) № 045915 від 16.09.2020; пакувальний лист №СТ-31102019 від 26.05.2020; довідка про транспортні витрати № CLL09898 від 16.09.2020; додаток № 2 від 26.05.2020 до контракту № СТ-06122018 від 06.12.2018; контракт № СТ-06122018 від 06.12.2018.
Проте митним органом сформовано та направлено на адресу підприємства повідомлення, у якому відповідач зазначив, що за результатами порівняння заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби. Також, митним органом зазначено, що на момент митного оформлення декларантом надано довідку про транспортні витрати ТОВ “Керріленд Логістикс ЛТД”, з яким відсутній (угода) між ТОВ “Керріленд Логістикс ЛТД”, яке надавало транспортно-експедиційні послуги, та безпосередньо ТОВ “Кабель Трейд”, яке має сплатити дані витрати на користь перевізника.
З огляду на це, митним органом зазначено, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо числових значень митної вартості, для підтвердження якої йому необхідно надати:
транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
каталоги, специфікації, прейскуранти, (прайс-листи) виробника товару;
інші документи для підтвердження митної вартості товару.
З метою здійснення митного оформлення у відповідь на повідомлення митного органу, ТОВ “Кабель Трейд” надані наступні додаткові документи: платіжні доручення від 28.05.2020 та від 15.09.2020; прайс-лист виробника; експортну митну декларацію країни походження від 07.08.2020 №223120200002261600; видаткові накладні №325, №326 від 13.02.2020.
18.09.2020 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100020/2020/000070/2, а також сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації №UA100020/2020/00477.
Позивач, вважаючи протиправними рішення відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення Київської митниці Держмитслужби є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012.
Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
У відповідності до ч.1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною першою статті 257 Митного кодексу України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Положеннями статті 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами першою та другою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
У відповідності до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною п`ятою статті 52 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За змістом частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною першою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у   статті 58 Митного кодексу України.
Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №813/1229/16.
Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваному рішенні митним органом вказано, що: декларантом документально не підтверджені відомості щодо складових митної вартості в частині транспортування; митна декларація країни відправлення складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна; декларантом не надано договору на транспортно-експедиторське обслуговування; в копії декларації країни відправлення, наданій декларантом, вказано інший коносамент; прайс-лист надано не на всі товарні позиції; надана декларація країни відправлення не містить печаток уповноважених митних органів та штрих-кодів, які б свідчили про здійснення декларування в електронному вигляді; платіжні доручення надані без дотримання вимог, які визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2001 №22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу.
Стосовно непідтвердження відомостей щодо складових митної вартості в частині транспортування, колегія суддів зазначає наступне.
До митної декларації №UA100020/2020/041934 від 17.09.2020 ТОВ “Кабель Трейд” додано довідку про транспортні витрати перевізника ТОВ “Керріленд Логістикс ЛТД” №CLL09898 від 16.09.2020, згідно якої послуги з перевезення вантажу у контейнері №TGHU3390867 по коносаменту № ZJSM20080477-A (203408025) від порту Шанхай, Китай, до кордону України, Південний морський торговий порт, складають 6 172,23 грн.. Вантаж страхуванню не підлягає.
Номер контейнера, що вказаний у довідці №CLL09898 від 16.09.2020, відповідає номеру контейнера, що вказаний у комерційному інвойсі №СТ-31102019 від 26.05.2020, коносаменті № ZJSM20080477-A від 10.08.2020 та СМР № 045915 від 16.09.2020.
Відповідно, факт належності довідки №CLL09898 від 16.09.2020, саме до спірної поставки, не викликає у відповідача сумнівів.
Пунктом 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Надана ТОВ “Кабель Трейд” довідка №CLL09898 від 16.09.2020, що складена перевізником ТОВ “Керріленд Логістикс ЛТД”, відповідає вимогам п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що митним органом не спростовано. 
Також, враховуючи посилання у вказаній довідці на коносамент та міжнародну вантажну-митну декларацію, що стосуються спірної поставки, сумніви у її належності саме до спірної партії товару - відсутні.
Вимога ж митного органу про необхідність надання декларантом самого договору на транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньо-торгівельних і транзитних вантажів є нормативно необґрунтованою, оскільки Порядок заповнення декларації митної вартості, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не містить вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати дану складову митної вартості.
Вказаним порядком визначено лише перелік документів, якими можуть бути підтверджені витрати на транспортування. 
Посилання митного органу на норми Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” є безпідставними, оскільки у спірному випадку мова йде про підтвердження саме числового значення вартості товару, що включає, зокрема, вартість його перевезення, а не про підтвердження самого факту перевезення або витрат декларанта, що пов`язані з його здійсненням.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах розгляду справи №804/16553/14 у постанові від 31.05.2019 дійшов висновку, що у разі, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Отже, висновок відповідача, що надана ТОВ “Кабель Трейд” довідка ТОВ “Керріленд Логістик ЛТД” про транспорті витрати №CLL09898 від 16.09.2020 не передбачена як документ, який підтверджує вартість перевезення в розумінні наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, не відповідає положенням вказаного наказу, оскільки ними не визначено конкретно визначений вичерпний перелік документів, якими мають бути підтверджені транспортні витрати, а передбачено лише орієнтовний перелік документів, якими можуть бути підтверджені такі витрати.
Щодо зауваження митного органу до наданого прайс-листа, колегія суддів зазначає, що у межах спірної поставки мова йде про один товар - кабель марки UTP CCA 4*2*0.5 INDOOR GREY OD:5.0 вартістю по 15,20 доларів США за бухту, що зазначено у прайс-листі виробника.
Таким чином посилання відповідача на те, що прайс-лист стосується не всіх товарних позицій, які містяться у товаросупровідних документах є необґрунтованим.
До того ж, частиною третьою статті 53 Митного кодексу України визначено перелік додаткових документів, до якого входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, який на практиці частіше використовується для зазначення цін на перелік послуг.
Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Разом із тим, для підтвердження ціни, як "дійсної вартості" товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, контролюючим органом можуть бути запитані у декларанта каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, в яких пропозиція продавця адресована необмеженому колу покупців.
Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.
Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.
Щодо розбіжностей коносамента, колегія суддів зазначає, що довідка про транспортні витрати №CLL09898 від 16.09.2020 містить посилання на коносамент №ZJSM20080477-A (203408025), відтак, підстави вважати, що існує інший коносамент, в межах спірної поставки, відсутні.
Відсутність штрих коду та інших відміток в митній декларації по експорту з країни відправлення жодним чином не впливають на визначення митної вартості.
Щодо посилань відповідача на незабезпечення позивачем перекладу документів, поданих до митного оформлення, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.   Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Зі змісту зазначеної статті вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.
Разом з тим дана стаття надає право митному органу вимагати переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, однак тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 по справі № 520/10709/188 зазначив, що ст. 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою про необхідність надання перекладу на українську мову документів, які були подані до митного оформлення, з обґрунтуванням необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).
У зв`язку з цим, колегія суддів ставиться критично до позиції відповідача щодо непідтвердження позивачем митної вартості товару у зв`язку з ненаданням ним перекладу українською мовою відповідних документів.
Стосовно наданих до митного органу платіжних доручень, судовим розглядом встановлено, що вказаними платіжними дорученнями від 28.05.2020 та від 15.09.2020 позивачем здійснено оплату за придбаний товар за контрактом.
Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 №22 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976 встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.
Приписами пункту 1.3 Інструкції обумовлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов`язкові для виконання ними.
Проте, у спірному випадку мова йде про здійснення міжнародного розрахунку у системі SWIFT.
Відповідно до п. 1.35 ст.1 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, документ на переказ може бути паперовим або електронним.
Отже, оскільки розрахунок через фінансову установу не здійснювався, позивач був позбавлений об`єктивної можливості надати митному органу банківські чи інші платіжні документи на підтвердження оплати вартості товару.
При цьому, законодавством не передбачено обов`язкову умову оплати вартості придбаного товару лише через банківську установу. До того ж положення ч. 2 ст. 53 МК прямо передбачають можливість підтвердження митної вартості товарів іншими платіжними та/або бухгалтерськими документами, що підтверджують вартість товару (іншими ніж банківські платіжні документи).
Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність у позивача платіжних документів, колегія суддів зазначає, що, аналізуючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості документи, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.
У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються.
Обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.
Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 72290108) зазначив, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подані документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.
До того ж, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч.3 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
Колегія суддів вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте відповідачем письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію, у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. При коригуванні митної вартості товарів за другорядними методами, передбаченими статями 59, 60 та 64 цього Кодексу, у рішенні обов`язково зазначаються номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (пункту 2.1 розділу II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).
Єдиним можливим доказом здійснення такого порівняння є саме рішення про коригування митної вартості, оскільки МК України не передбачає іншого документа, в якому орган доходів і зборів був би зобов`язаний давати свої висновки щодо відкоригованої митної вартості оцінюваних товарів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод тощо. І в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити обґрунтування щодо зроблених них коригувань з використанням другорядних методів (ціни ідентичних або подібних товарів). Ці обґрунтування неодмінно повинні містити не лише загальні найменування товарів, а й відомості про обсяги товарів, умови поставки, комерційні умови. Причому, в разі застосування резервного методу - також обґрунтування про неможливість застосування попередніх другорядних методів та докладну інформацію з джерелами, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товару.
Відповідно до положень ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено відповідними доказами обґрунтованості прийнятих рішень.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані рішення Київської митниці Держмитслужби є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 року по справі № 520/17697/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  18.06.2021 року