ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/656/18  Номер провадження 22-ц/814/506/21	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача         Дряниці Ю.В.,
суддів:                 Кривчун Т.О., Чумак О.В.,
секретаря                Ткаченко Т.І.,        
за участі         адвоката Кінаша А.Г., адвоката Дашка М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 – адвоката Кінаша Андрія Григоровича на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2  звернулася до суду з даним позовом. Вказувала, що 23 червня 1990 року між нею та  ОСОБА_1 був укладений шлюб, який розірваний рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року. Вказувала, що у шлюбі сторони набули право власності на автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2013 року випуску, будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м., який знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки, що знаходяться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Садки, а саме: 
- земельна ділянці з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га, 
- земельна ділянці з цільовим призначенням  – для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га;
- земельна ділянці з цільовим призначенням  – для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га.
Крім того, зазначає, що під час перебування у шлюбі сторонами були придбані будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які були використані в процесі  будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гаражу – літньої кухні), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким виділити ОСОБА_2 наступне майно:
 будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м., який знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , ринковою вартістю – 768 772,00 грн.;
 земельну ділянку, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га кв. м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Садки, зареєстрована на Відповідача, ринковою вартістю – 41 184,00 грн.;
земельну ділянку, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га кв. м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Садки, зареєстрована на Відповідача, ринковою вартістю – 9 151,00 грн., всього на загальну суму 819 107,00 грн.

Виділити ОСОБА_1  наступне майно:
- автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2013 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , зареєстрований на Відповідача, ринковою вартістю – 423 170,00 грн.;
земельну ділянку, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га кв. м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Садки, кадастровий номер – 5322481703:03:002:0065, зареєстрована на Відповідача, ринковою вартістю – 18 074,00 грн.;
будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які були використані в процесі  будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гаражу – літньої кухні), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , ринковою вартістю – 201 745,32 грн., на загальну суму 642 989,32 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі Ѕ частини суми, на яку вартість присудженого на її користь майна перевищує вартість майна, що присуджене на його користь, в сумі 88 058,84 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 рокупозов задоволено.
Виділено ОСОБА_2 :
- будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 
- земельну ділянку, цільове призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,09 га кв. м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Садки, 
- земельну ділянку, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,02 га кв. м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Садки, всього на загальну суму 819 107,00 грн.
Виділено ОСОБА_1 :
- автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2.0 LX 2WD 5dr 6AT, 2013 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , 
- земельну ділянку, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0395 га кв. м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Садки, кадастровий номер – 5322481703:03:002:0065, 
- будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які були використані в процесі  будівництва самочинно спорудженої господарської будівлі (гаражу – літньої кухні), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , що знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер – 5322481703:03:002:0065 площею 0,0395 га за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, всього на загальну суму 642 989,32 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі Ѕ частини суми, на яку вартість присудженого на її користь майна перевищує вартість майна, що присуджене на його користь, в сумі 88 058,84 грн.
Вирішено питання відшкодування понесених судових витрат.
       Рішення оскаржив адвокат Кінаш А.Г., діючи в інтересах ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що житловий будинок, а також земельна ділянка, на якій він розташований, набуті сім`єю відповідача до укладення ним шлюбу із позивачкою, а тому не підлягає визнанню спільною сумісною власністю. Також вказує, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем за особисті кошти зароблені ним закордоном. Зазначає, що позивач не довела, що вона вносила до сімейного бюджету будь-які кошти, а тому її внесок у придбання будь-якого майна за час перебування у шлюбі відсутній. Крім того, вказує, що поділ будівельних матеріалів, використаних в процесі самочинного будівництва не передбачений законом.

       Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 червня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, про що у книзі реєстрації актів про шлюб мається відповідний актовий запис № 957. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року у справі № 536/2141/17 шлюб, зареєстрований 23 червня 1990 року актовий запис № 957, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , - розірваний. Рішення набрало законної сили 26 березня 2018 року.
Під час перебування у шлюбних відносинах подружжям ОСОБА_3  та ОСОБА_1  був придбаний транспортний засіб автомобіль марки KIA, модель Sportage, 2.0 LX 2WD НОМЕР_2 , білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 552458-Y00796 від 03 червня 2013 року та Акту передачі – прийняття автомобіля № ЦО-0000240 від 03 червня 2013 року.
Також, під час перебування у шлюбних відносинах подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було набуто право власності на будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 вересня 2007 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16099999 від 28 вересня 2007 року.
Під час перебування у шлюбних відносинах подружжям ОСОБА_3  та  ОСОБА_1  було самочинно побудовано на земельній ділянці кадастровий номер – 5322481703:03:002:0065 площею 0,0395 га за цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, господарську будівлю (гаражу – літньої кухні), що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт набуття спірного майна за час перебування у шлюбі та його належність до спільної сумісної власності подружжя. Врахувавши відсутність домовленість сторін про його поділ, та відсутність таких пропозицій з боку відповідача, районний суд погодився із запропонованим позивачем порядком розподілу спільного майна подружжя.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
У справі, яка переглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.
Так, посилання скаржника на ту обставину, що відповідач виїздив закордон, де заробив кошти на придбання автомобіля не свідчать, що вказане майно підлягає визнанню особистою власністю відповідача. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2018 року у справі № 536/2141/17, яке набрало законної сили, встановлено факт, що сторони не підтримують шлюбні відносини із січня 2017 року.
Таким чином, слід вважати, що до січня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстровану шлюбі і підтримували фактичні шлюбні відносини. 
Виїзд одного із подружжя закордон з метою заробітку грошових коштів не зумовлює припинення між чоловіком і жінкою взаємних прав і обов`язків, як подружжя, позаяк інший з подружжя в цей період, проживаючи на території України, дбає про ведення домашнього господарства, побуту та бюджету сім`ї.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що виїзд ОСОБА_1 закордон з метою заробітку не може свідчити про набуття ним спірного автомобіля за особисті кошти.

Також не спростовують законності оскаржуваного судового рішення твердження апеляційної скарги, що будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, на якій він розташований, набуті відповідачем, як членом сім`ї свого батька ОСОБА_4 , до укладення ОСОБА_1 шлюбу із позивачкою.
Як на доказ зазначених тверджень, адвокат відповідача, посилається на відповідь відділу житлово-комунального господарства, містобудування, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кременчуцької РДА від 14 лютого 2020 року, із долученими до неї копіями аріхвних довідок /т. 1 а.с. 233-236/.
Зазначені документи підтверджують на ту обставину, що протягом 1970-2000 років у власності гр. ОСОБА_5 перебувала земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана останньому на будівництво житлового будинку, а також житловий будинок за вказаною адресою. 
Разом з тим, згідно архівного витягу із протоколу № 9 засідання виконкому Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 27 вересня 2000 року, за заявою ОСОБА_5 належну йому земельну ділянку передано в фонд сільської ради, яку відповідно до вказаного протоколу були виділено за ОСОБА_1 /т. 1 а.с. 32/.
Наведене свідчить, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування у вересні 2000 року, як на земельну ділянку, виділену йому із земель фонду сільської ради.
При цьому твердження апеляційної скарги, що ОСОБА_4 відмовився від належної йому земельної ділянки саме на користь сина ОСОБА_1 – є довільним тлумаченням змісту документа. 
Так само, відповідачем не доведено у встановленому законом порядку його твердження щодо набуття ним права власності на спірний житловий будинок до укладення шлюбу із позивачем.
Згідно довідки виконкому Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, відповідно до запису в погосподарської книги сільської ради за 1996-2000 роки за № 702/101 житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 лічився за ОСОБА_5 , 1940 року народження /т. 1 а.с. 229/.
Однак, згідно архівного витягу із протоколу № 10 засідання виконкому Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 31 жовтня 2000 року, за заявою ОСОБА_5 , погосподарський номер вказаного будинку закритий, у зв`язку з тим, що будинок знаходиться в аварійному стані /т. 1 а.с. 231/. 
У подальшому, у зв`язку із закриттям погосподарського номеру за аварійним будинком, ОСОБА_1 , протягом 2001-2007 років отримував дозвільні документи на здійснення будівництва і оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 193,4 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвавши право власності на нього 28 вересня 2007 року.
Наведене свідчить, що отриманнядозвільних документів на здійснення будівництва і оформлення права власності на житловий будинок відбувалося ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , а тому доводи апеляційної скарги щодо придбання спірного житлового будинку за рахунок коштів сім`ї відповідача до укладення ним шлюбу із позивачкою – спростовуються матеріалами справи.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо безпідставності поділу самочинного збудованого нерухомого майна, то, колегія суддів зважає на ту обставину, що позивач звернувся до суду із вимогою про поділ між подружжям, як об`єкта спільної сумісної власності – не самочинно збудованого майна, а будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі його будівництва, що узгоджується із положеннями закону і позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 352/90/16-ц.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи, визначено об`єм спільного майна подружжя, а також, з урахуванням відсутності з боку відповідача пропозицій альтернативного варіанту поділу спільного сумісного майна, ухвалив рішення за запропонованим позивачем порядком розподілу спільного майна подружжя.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кінаша Андрія Григоровича  залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                      Ю. В. Дряниця

Судді:                                                                                            Т. О. Кривчун

                                                                                                          О. В. Чумак