П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  688/519/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Цідик А.Ю.   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
25 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Якимчука Анатолія Анатолійовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
В лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Якимчука Анатолія Анатолійовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав на те, що постанова про його притягнення до адміністративної відповідальності не містить доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, тому в його діях відсутній склад правопорушення  ч.1 ст.126 КУпАП України.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач  подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на її переконання, до   невірного вирішення справи.
24 травня 2021 року до суду від Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.
Поліцейський Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Якимчук Анатолій Анатолійович свої правом, передбаченим ст.ст.300,304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Колегія суддів зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах десятиденного терміну з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції, а також те, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що було винесено  ухвалу від 25.05.2021 року.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.
Статтею  243 КАС України  передбачено порядок ухвалення судових рішень.
Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Тому, з урахуванням ст.ст. 243 та 286 КАС України, постанова суду буде складена в межах 10 денного строку розгляду даної справи, який вираховується з 17.05.2021 року - час винесення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, неоспорені факти про те, що 11.12.2020 поліцейським Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Якимчуком А.А. винесена постанова серії БАА №268196 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.
Відповідно до вказаної постанови, 11.12.2020 о 01 :00 год ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ, д.н.з НОМЕР_1 , на законну вимогу працівників поліції не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з проханням про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх повними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України  адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Даючи оцінку доводам апелянта стосовно того, що у відповідача були відсутні підстави для перевірки документів, оскільки  посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу особа має право пред`являти лише в разі складання протоколу про вчинення позивачем ДТП, суд зазначає наступне.
Положеннями п. 21.2 ст. 21 Закону України " Про  обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних  транспортних засобів" контроль  за    наявністю   договорів   обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників  наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними  підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху ( 1306-2001-п ) та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
Разом з тим, статтею 23  Закону України "Про національну поліцію" визначено, що  поліція відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі:
-  вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень;
- припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;
- регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.1 ст.  35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Частинною 3 вказаної статті визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
З аналізу норм Закону України "Про національну поліцію" можна зробити висновок, що  повноваження працівника поліції не є обмеженими для зупинки транспортного засобу виключно при вчиненні особою ДТП, та поліцейський з метою запобігання вчинення адміністративного правопорушення має право зупиняти транспортний засіб й у інших випадках.
Статтею 32 Закону України "Про Національну поліцію" визначено повноваження працівника поліції щодо перевірки документів.
Так згідно ч. 2 вказаної статті поліцейський   має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з п. 2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1  ст.76 КАС України  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч.1 ст.31 ЗУ "Про Національну поліцію" поліції надано право застосовувати превентивні заходи до яких належить й застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з ч.1 ст.40 ЗУ "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог ПДР, відповідачем надано відеоматеріали з камер нагрудного реєстратора.
При огляді вказаного відеозапису, судом апеляційної інстанції встановлено, що при перевірці  документів у водія, було підтверджено відсутність посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на що водій не заперечив та не спростував самого факту вчинення даного адміністративного правопорушення.
Крім того, суд зауважує, що як вбачається з відеозапису позивачу було зазначено причину зупинки, а саме  несправність правої фари, що також було підтверджено позивачем. Вказане свідчить, що відповідачем правомірно було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 .
Відтак на переконання суду апеляційної інстанції у відповідача було достатньо підстав вважати, що позивач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП України, а тому останнім було дотримано вимоги ч.1 ст.  35 Закону України "Про національну поліцію", якою визначено право працівників поліції зупиняти транспортні засоби.
Також, колегія суддів вважає, що на відеозаписі події наявна  технічна описка у даті  та  часі  деяких  файлів  відеозапису,  яка не свідчить про відсутність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Більше того, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про те, що останньому не було роз`яснено його права при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки вказані обставини не були предметом адміністративного позову та судом першої інстанції дана обставина не досліджувалась та їй не було надано оцінку.
Відповідно до ч.5 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що скільки при розгляді справи відповідачем  було доведено обставини, які  свідчать, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому постанова в справі про адміністративне правопорушення серіїБАА№268196 від 11.12.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.