ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/8734/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 02.03.2021 р. (суддя Бойченко Ю.П., повне судове рішення складено 02.03.2021 р.) в справі № 280/8734/20 за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 р. по 24.07.2018 р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 24.07.2018 р. – березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078; зобов`язання  нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 24.07.2018 р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 24.07.2018 р. – березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р.  №1078.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1  щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2008 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2008 року, з урахуванням вже виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права,  неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи,  ухвалити нове рішення про відмову у  задоволенні позову в повному обсязі.  Доводи апелянта повторюють підстави, за якими відповідач заперечував проти позову. Зокрема, зазначено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, не передбачає механізму виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Вказує, що у позовній заяві позивач посилається на нормативні документи Міністерства оборони України, які не поширюються на спірні правовідносини. Також посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, відповідно до якої з 01.12.2015 р. обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець. При цьому, зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 р. у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р.  № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Вказане слугувало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям з січня 2016 року на березень 2018 року. Водночас, згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Тобто, постановою від 09.12.2015 р. №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення, починаючи з 01.12.2015 р., але й визначено базовий місяць (січень 2016 року), з якого у подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації.
Також вказує, що питання застосування базового місяця при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки права позивача в цьому питанні не є порушеними.  Повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі визначення базового місяця, покладаються на відповідача як орган, яким виплачувалось грошове забезпечення.   
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково, рішення суду першої інстанції – скасовано, а позовна заява залишена без розгляду.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2018 №157 звільнений у запас (за станом здоров`я). 
В період з 01.12.2015 по 24.07.2018 нарахування грошового забезпечення позивача, зокрема індексація грошового забезпечення, проводилося не в повному обсязі. 
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.11.2020, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 24.07.2018.
Матеріали справи не містять доказів надання позивачу відповіді на вказану заяву.
Враховуючи, що в період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року, тобто протягом періоду, який охоплює спірні правовідносини, розмір посадових окладів військовослужбовців був незмінним та встановлено постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294, а зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливала на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, суд першої інстанції вважав, що є підстави для встановлення січня 2008 року базовим місяцем для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивача у період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р.
Відтак, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо передбачених підстав для встановлення березня 2018 року базовим місяцем для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 по 24.07.2018.
Щодо встановлення березня 2018 року базовим місяцем для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.03.2018 р. по 24.07.2018 р., суд першої інстанції зазначив, що наказом Міністерства оборони України від 01.03.2018 р. № 90 «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України» з метою визначення посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України установлено тарифні розряди за основними типовими посадами та основними посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України згідно зі схемами, визначеними у додатках 1-22 до наказу, в результаті чого збільшилися посадові оклади військовослужбовців.
Тобто, починаючи з березня 2018 року, базовим місяцем для розрахунку індексації є, відповідно, березень 2018 року.
Встановивши,  що  лише у жовтні 2018 року поріг індексації  103%  перевищено, у  позивача виникло право на індексацію заробітної плати. 
Натомість, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року.
Відповідно,  суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законодавчо передбачених підстав для встановлення березня 2018 року базовим місяцем для перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 р. по 24.07.2018 р., тому в цій частині суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.
Суд доходить висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив  військову службу у  Національній гвардії України з 21.06.2008 р. по 24.07.2018 р. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.07.2018 р. №157 (по стройовій частині) позивача  виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 24.07.2018 р. (а.с. 26).
Згідно з довідкою про доходи, виданою відповідачем, в період з грудня 2016 р. по липень 2018 р.  тільки в грудні 2016 р. та  січні 2017 р. позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в сумі 297,25 грн. та 59,45 грн. відповідно (а.с. 34-35).
06.11.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., на яку не отримав відповіді. 
Згідно з пунктом 2 частини першої  статті 19 КАС України  юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини першої  статті 4 КАС України  публічною службою є, зокрема, військова служба.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з виплатою позивачу індексації грошового забезпечення у меншому розмірі, ніж вважає позивач, через застосування при розрахунку індексації неправильного базового місяця.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до частини першої  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже,  КАС України  передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій  статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою  статті 122 КАС України.
При цьому  строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у  статті 122 КАС України  і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Судом встановлено, що позивач звільнений з військової (публічної) служби та виключений з усіх видів забезпечення 24.07.2018 р.
Не є спірним питання ознайомлення позивача з наказами по особовому складу та стройовій частині.
Саме наказ по стройовій частині від 24.07.2018 р. №157 містить відомості про здійснення розрахунку з позивачем.
Таким чином, дізнавшись про ймовірне порушення своїх прав невиплатою в повному обсязі індексації грошового забезпечення, позивач, з огляду на приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, мав звернутися до адміністративного суду за захистом свого права протягом місяця.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про зобов`язання нарахувати індексацію грошового забезпечення  01.12.2020 р., тобто через майже півтора роки  після звільнення з публічної служби та з пропуском місячного строку з дня звільнення та проведення з ним розрахунку (24.07.2018 р.), не зазначивши підстав для поновлення цього строку.
Висновки суду в цій справі відповідають правовому висновку, викладеному Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.02.2021 р. справі № 240/532/20. 
Суд визнає неправильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість доводів  відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Суд першої інстанції вважав, що звернення військовослужбовців  до суду щодо неотриманої частини грошового забезпечення не можуть бути обмежені будь-якими строками відповідно до положень статті 233 Кодексу законів про працю України. 
З цього питання суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що індексація не є складової грошового забезпечення, а за своєю правовою природою є державною соціальною гарантією.
Так, абзацом 2 частини четвертої   статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ)   встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до частин  другої та третьої   статті  9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18   Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 1     Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Суд визнає помилковим посилання в цьому контексті судом першої інстанції на норми Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР (далі – Закон № 105/95-ВР).
Так,  преамбулою Закону № 108/95-ВР передбачено, що цей Закон визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.
          Тобто, Закон № 108/95-ВР не регулює питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Таким чином, висновок суду першої інстанції, що цей позов стосується питання  щодо неотриманої частини грошового забезпечення, та таке звернення не може бути обмежене будь-якими строками, є помилковим.     
Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не надано, а судом не встановлено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. 
          За правилами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
          Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду  з підстав, визначених частинами  третьою  та  четвертою  статті 123 цього Кодексу.
Абзацом 1 частини першої  статті 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу.
Таким чином, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою  статті 122 КАС України, позивачем не заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, а судом не встановлено підстав для визнання причин пропуску строку поважними,  суд скасовує рішення суду першої інстанції та залишає позов без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 122-123, 240, 319 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 02.03.2021 р. в справі № 280/8734/20 задовольнити частково.
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 02.03.2021 р. в справі № 280/8734/20 за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії  скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття 07.06.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 07.06.2021 р. 
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко