Справа № 308/983/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,                                                        розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу адвоката Вакули Юрія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 січня 2021 року (у складі судді Хамник М.М.) про повернення позовної заяви,-
ВСТАНОВИВ:
       Адвокат Вакула Ю.І. в інтересах позивачів звернувся до суду з позовом до відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації і Ужгородського районного центру дитячої творчості в січні 2021 р. 
       Просив:
-поновити позивачів (як таких, що звільнені незаконно) на раніше займаних посадах в Ужгородському районному центрі дитячої творчості;
-скасувати накази відповідачів про звільнення позивачів;
-стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
На обґрунтування позовних вимог указав, що рішенням № 753 44 позачергової сесії 7 скликання від 02 грудня 2020 р. Ужгородської районної ради Закарпатської області та наказом № 218 від 08 грудня 2020 р. відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації було прийняте рішення про ліквідацію Ужгородського районного центру дитячої творчості без правонаступництва.
Усіх позивачів було звільнено з роботи наказами від 21.12.2020 р. із 31.12.2020 р. у зв`язку з ліквідацією юридичної особи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Однак, накази про звільнення були підписані не головою ліквідаційної комісії, а керівником Ужгородського районного центру дитячої творчості.
На обґрунтування об`єднання позовних вимог, сторона позивачів посилалася на те, що предметом спору є однорідні права та обов`язки позивачів про поновлення в Ужгородському районному центрі дитячої творчості, а останні виникли з однієї підстави – рішення Ужгородської районної ради та наказів відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації. Позовні вимоги доводяться одними і тими ж доказами.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 січня 2021 р. позовну заяву повернуто заявникам.
Адвокат Вакула Ю.І. в інтересах позивачів просить скасувати цю ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводить про порушення норм процесуального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-позивачі звернулися до суду кожен індивідуально за вирішенням власного трудового спору про поновлення на роботі;
-позивачами не було порушено правила об`єднання позовних вимог оскільки єдиною для всіх підставою позовних вимог є здійснення попередження про звільненнянеповноважною особою, а ця підстава нерозривно пов`язує усіх позивачів.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, із таких мотивів.
Суд виходив із того, що в цій позовній заяві відсутня спільність предмета позову, і вирішення однієї позовної вимог не залежить від вирішення інших, а відтак позивачами порушено правило об`єднання позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача. Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Пунктом 2 частини 4 ст. 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (яка є чинною), позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).
Позивачі, звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, скасування наказів про їх звільнення і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаються на одну і ту саму підставу своїх вимог –їх було звільнено наказами від 21.12.2020 р. із 31.12.2020 р. у зв`язку з ліквідацією юридичної особи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, проте накази про звільнення були підписані не головою ліквідаційної комісії, а керівником Ужгородського районного центру дитячої творчості.
Тобто, підстава позову у всіх позивачів є однаковою, однак предмет позовних вимог є різним, оскільки накази про звільнення, вочевидь, приймалися щодо кожного позивача окремо, і звільняли їх із різних посад, поновлювати позивачів, у випадку задоволення позовних вимог, теж потрібно буде на різних посадах.
Те саме стосується середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки у всіх позивачів були різні заробітні плати, і у випадку задоволення позовних вимог така сума стягнення буде різною щодо кожного позивача.
Відтак, об`єднання вимог позивачів у одне провадження не буде сприяти ефективному захисту порушених трудових прав, хоча позивачів і звільнили з однакових підстав, проте вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не можуть бути розглянуті в одному провадженні стосовно всіх позивачів, оскільки в такому спорі відсутня спільність предмета позову.
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу адвоката Вакули Юрія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 залишити без задоволення.
2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 січня 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 21.04.2021 р.
Судді: