УХВАЛА

06 квітня 2021 року 
Київ
справа №9901/100/21
адміністративне провадження №П/9901/100/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та нечинним закону,
ВСТАНОВИВ:
02.04.2021 на адресу Верховного Суду, як суду першої інстанції, надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Верховної Ради України (далі - відповідач), в якій позивач просить:
Визнати протиправним та нечинним абзац 5 пункту 23 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.04.2017 №   2019-VIII «Про ринок електричної енергії» в частині визнання такою, що втратила чинність частина третя статті 17 Закону України «Про електричну енергію» як такою, що неправомірно скасовує право на пільги з оплати за спожиту електричну енергію для населення, яке постійно проживає в 30-кілометровій зоні атомних електростанцій.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.04.2017 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ринок електричної енергії, яким скасовано статтю 17 Закону України «Про електроенергетику», а нової норми, на виконання зазначеного в статті 12 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», щодо збереження права на пільговий тариф на електроенергію, не передбачено.
Також позивач зазначив, що на виконання вимог оскарженого Закону, 28.12.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №   1325 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483», якою з 01.01.2021, фактично відмінено будь-які пільгові тарифи для населення за електроенергію, у тому числі і пільги раніше були закріплені на законодавчому рівні для населення, яке проживає в 30-кілометровій зоні атомних електростанцій, зокрема 30% пільгу на електроенергію.
Отже у зв`язку із прийняттям нового закону акту звужено права мешканців 30-ти кілометрової зони атомних електростанцій на отримання соціально-економічної компенсації ризику від діяльності ядерних установок у вигляді.
Позивач вважає, що таким законом, відповідач, порушив права населення, яке проживає в межах зон спостереження в цілому та безпосередньо його права як мешканця міста Славутич Хмельницької області (розташованого на відстані 9 кілометрів від Хмельницької атомної електростанції), на якого розповсюджується зазначена пільга, та після її скасування він змушений сплачувати за електроенергію на 30% більше.
В якості нормативного обґрунтування підстав позову покликався на частину другу статті 22 Конституції України за приписами якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
При вирішенні питання щодо відкриття провадження у цій справі суд бере до уваги всі доводи Позивача та враховує наступне.
Згідно із частиною першою   статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)   суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частина друга   статті 55 Конституції України та стаття 5 КАС України передбачають право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 1 КАС України передбачено, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої   статті 4 КАС України   адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до частини четвертої статті   22, частини першої статті   266 КАС України   Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України.
Водночас,   статтею 19 КАС України   передбачено справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів та закріплено категорії справ, на які юрисдикція цих судів не поширюється. 
За приписам пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється, зокрема, на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.
Отже право на звернення до адміністративного суду не є абсолютним оскільки необхідно також враховувати повноваження та юрисдикцію адміністративних судів.
Відповідно до частини першої   статті 266 КАС України, яка визначає провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.
Згідно з підпунктом 1 частини четвертої   статті 266 КАС України   Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині.
Отже зміст позовних вимог та їх обґрунтування дають підстави для висновку, що позивач просить надати оцінку та визнати протиправним і нечинним деякі положення Закону України від 13.04.2017 №   2019-VIII «Про ринок електричної енергії». 
Проте вирішення питань про відповідність   Конституції України   (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України належить до повноважень Конституційного Суду України (стаття 7 Закону України «Про Конституційний Суд України»).
Отже, реалізація вимог позивача «визнати протиправним і нечинним» окремих положень закону може бути виконана лише у спосіб вирішення чи відповідає закон України (його окремі положення)   Конституції України   (чи є конституційним). Тому текстуальне викладення позивачем своїх вимог у такому формулюванні не змінює ключової суті, що закон може бути визнаний лише неконституційним.
Вирішення питання щодо конституційності законів не може бути предметом розгляду в адміністративному суді. Об`єктом судового контролю в адміністративному судочинстві можуть бути чітко визначені підзаконні нормативні акти.
Згідно з пунктом 1   статті 150 Конституції України   до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність   Конституції України   (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України.
Статтею 1 Закону України "Про Конституційний Суд України"   встановлено, що Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство   Конституції України, вирішує питання про відповідність   Конституції України   законів України та у передбачених   Конституцією України   випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення   Конституції України, а також інші повноваження відповідно до   Конституції України. Тому саме цей орган судової влади наділений повноваженнями вирішувати питання про відповідність   Конституції України   (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим (підпункт 1 частини першої   статті 7   Закону України "Про Конституційний Суд України").
Конституційний Суд України у Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої другої   статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Отже, вимога позивача щодо оцінки закону на предмет його відповідності   Конституції України, не може бути розглянута Верховним Судом за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої   статті 170 КАС України   суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись статтями   22,   170,   248, 266 КАС України, суд
УХВАЛИВ: 
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та нечинним закону.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття.

Суддя                                                                                           С.М. Чиркін