Справа № 308/621/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       10 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.
з участю секретаря : Кекерчень М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє  ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2021 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя та стягнення аліментів на утримання вагітної дружини,- 
в с т а н о в и в :
       У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовано наступним.
26.10.2019 р. між позивачем та відповідачем укладено шлюб про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області зроблено актовий запис № 837 та видано Свідоцтво про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_1 від 26.10.2019 р.
Позивач вказує, що після реєстрації шлюбу та фактичного проживання сторін разом, поведінка відповідача, як чоловіка по відношенню до позивача, як дружини, кардинально змінилась. Зокрема останній почав поводитись по відношенню до позивача як хатньої робітниці, почав обмежувати її у фінансовому забезпечені і почав фактично вимагати залишити улюблену роботу, яка крім цього є єдиним джерелом доходу позивача. Так позивач є педагогом НХКАТ «Танцювали Корпорація Друзів», де займається та навчає діток мистецтву танцю різних вікових категорій, готує їх до конкурсів та виступів на сцені , про що достеменно було відомо відповідачу та останній був обізнаний про особливу прихильність позивачки (як професійного хореографа) до своєї роботи : неможливість залишити своїх вихованців без підтримки як педагога. Крім цього в період перебування у шлюбі позивач завагітніла, що підтверджується Довідкою УЗД Лікаря ПП Медичний центр «Інтерсоно» дата обстеження 23.12.2019 р.; термін вагітності складає 12 тижнів. (Копію додаю). Всупереч такій приємній події становище тільки погіршилось, відповідач почав контролювати кожен крок дружини, не розділяти вибір професії дружини, її прагнення на саморозвиток та вдосконалення як і відпочинок, а надання фінансової підтримки супроводжувалось психологічним та економічним насильством.
Усвідомлюючи, що шлюбні стосунки розірвати у період вагітності за одним її бажанням не можливо, так як це прямо заборонено законом (ч.2 ст. 110 СК України) позивач звертається до суду з позовом про встановлення подружжю режиму окремого проживання до досягнення ще ненародженою дитиною одного року. На момент пред`явлення даного позову подружжя вже не проживає разом, та не підтримує жодних стосунків притаманних подружжю, позивач проживає у квартирі власних батьків за місцем її реєстрації, куди переїхала для збереження нормального психоемоційного стану з метою не завдання ніякої шкоди ще ненародженій дитині. Позивач вказує на її визначене Законом право на утримання відповідачем в період вагітності.
Адвокатом позивача була здійснена спроба вирішити дані питання мирним шляхом визначеним ст. 78 СК України, а саме шляхом укладення Договору та його нотаріальне посвідчення, однак отримала відповідь, що надавати будь-яку матеріальну допомогу своїй дружині відповідач, який є фінансово забезпеченою людиною, буде виключно при умові фактичного проживання його дружини з ним, обслуговуванні дружиною його як чоловіка у вигляді обіймів, приготування їжі, прибирання і т.д., всі інші варіанти ним не розглядаються. Вказані відповідь на думку сторони позивача фактично підтверджує вчинення психологічного та економічного насильства з боку відповідача по відношенню до Позивача і є лише додатковим доказом, що вирішити питання стягнення аліментів на утримання вагітної дружини можливо лише в судовому порядку.
Так відповідач є здорового молодою людиною без будь-яких вад здоров`я, офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, а саме працює лікарем ЛОР (Отоларинголог) в Комунальному не комерційному підприємстві Ужгородська міська поліклініка та за сумісництвом/суміщенням працює на аналогічній посаді у приватній клініці медичний центр PREVENTION іскріншот з офіційної сторінки клініки додаю), крім цього має у приватній власності нерухоме майно, а саме квартиру де зареєстрований та проживає після сплати внесків у ЖБК, які по сьогоднішнім розцінкам є не маленькими копія Інформаційної довідки з реєстру речових прав на майно додаю)., жодних утриманців не має, а відтак в змозі надавати/сплачувати аліментні зобов`язання на користь позивача у розмірі 1/4 всіх видів доходу/заробітку. Натомість Позивач є особою, яка проживає у квартирі своїх батьків (власного житла не має) разом зі своїм братом, єдиним джерелом доходу є її заробітна плата як педагога у ПАДІЮН тобто є особою, яка потребує матеріального утримання.
Позивач зазначає, що вагітність є підставою для стягнення аліментів на її користь у сукупності з іншими обставинами, зокрема, здатністю чоловіка надавати дружині матеріальну допомогу. Факт походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) не зазначений як умова виникнення права дружини на утримання під час вагітності. Таким чином, чоловік зобов`язаний надавати утримання дружині під час її вагітності навіть у тому випадку, коли він не є батьком дитини. Якщо він оспорить батьківство після народження дитини, то його обов`язок буде припинятися лише після набрання сили відповідним рішенням суду про виключення відомостей про чоловіка як про батька дитини.
З врахуванням наведеного позивач просила суд встановити режим окремого проживання подружжя ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина України, які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.10.2019р. Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області зроблено актовий запис № 837, стягнути аліменти з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , на користь та на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зереєстрованої АДРЕСА_2 , у розмірі 1 /4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову під час вагітності та до досягнення ще ненародженої дитини трьох років та стягнути з відповідача на користь Позивача понесені судові витрати.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково. Встановлено режим окремого проживання подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебували у шлюбі, зареєстрованому 26.10.2019 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом № 837 в період з 21.01.2020 року по 23.01.2021 рік.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) та витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи в розмірі 3050 грн. (три тисячі пятдесят гривень)
В решті вимог позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє  ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні аліментів на утримання вагітної дружини скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути аліменти з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , на користь та на утримання в період вагітності ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зереєстрованої АДРЕСА_2 , у розмірі 1 /4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову 21.01.2020 року під час вагітності та до ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини. 
       Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції всупереч процесуального законодавства, а саме вимог п.4 ч.2 ст.43, ст.76, ч.ч.3,5 ст.83, ч.2 ст.126 ЦПК України прийнято долучені позивачем докази до матеріалів справи, які подані майже через рік з моменту закриття підготовчого провадження, тобто з порушенням строків для їх подачі. Стосовно суті позовних вимог апелянт звертає увагу на те, що предметом спору є вимога про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини, тобто, строкове аліментне зобов`язання, право на яке позивач, як дружина в силу вимог закону має з моменту вагітності до народження дитини. Апелянт вказує на невірне та хибне розуміння суті заявлених вимог та невірне трактування вимог законодавства, з яких заявлено позов. Частинами 1,5 ст.84 СК України чітко регламентовано право дружини на утримання під час вагітності, а також дружини з якою проживає дитина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Також главою 9 передбачено підстави припинення права на аліменти, при цьому у ст.85 СК України чітко визначено вичерпний перелік підстав, за яких право колишньої дружини на утримання припиняється, а саме в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою, або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Апелянт акцентує увагу на тому, що факт походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) не зазначений як умова виникнення права дружини на утримання під час вагітності, а тому чоловік (в тому числі колишній чоловік) зобов`язаний надавати утримання дружині під час її вагітності, навіть в тому випадку, коли він не є батьком дитини.
       Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
       Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, пояснення відповідача і його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянтом оскаржено рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів, а тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Матеріалами справи встановлено, що 26.10.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складено відповідний актовий запис № 837, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.
       Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 23.01.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано шлюб, про що складено актовий запис № 03.
        ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила сина – ОСОБА_5 , батьком якого вказаний ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого повторно 21.07.2020 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Разом з тим, відповідачем в якості доказу надано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.11. 2020 року, яким позов ОСОБА_3 задоволено, виключено відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , як батька, з актового запису № 739 про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 10.07.2020 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила, що ОСОБА_3 не є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідач вказує на негідну поведінку позивача ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі, оскільки позивач народила дитину, батьком якої не є відповідач та звертає увагу на те, що фактично у шлюбних відносинах сторони перебували лише біля двох місяців, що звільняє відповідача від обов`язку утримання позивача під час вагітності та до досягнення ще ненародженої дитини трьох років.
       Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини слід зазначити наступне.
       Згідно ч.9 ст.7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
       Відповідно до ч.ч.1,3 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.
       Відповідно до вимог ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Разом з тим згідно ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.
Статтею 83 СК України визначено, що рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час.
Положеннями ч. 5 ст. 75 ЦПК України визначено, що право на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання вагітної дружини, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в даному випадку шлюбні відносини у сторін були короткострокові (біля двох місяців), від вказаного шлюбу позивач народила дитину, батьком якої не є відповідач ОСОБА_3 , відтак суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що вказаний факт може свідчити про негідну поведінку позивача у шлюбі, що є підставою для відмови в задоволення позову в частині стягнення на користь позивача аліментів на її утримання.
Доводи апеляції про те, що судом першої інстанції всупереч вимог процесуального законодавства безпідставно прийнято долучені відповідачем докази до матеріалів справи не заслуговують на увагу, оскільки долучений доказ, а саме рішення суду про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини ухвалено лише 10 листопада 2020 року. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2020 року в суді першої інстанції відповідачем заявлялось клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення про виключення батька з актового запису, як на підставу доводів відповідача про негідну поведінку позивача у шлюбних відносинах.
Доводи апеляції про те, що факт походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) не зазначений як умова виникнення права дружини на утримання під час вагітності, а тому чоловік (в тому числі колишній чоловік) зобов`язаний надавати утримання дружині під час її вагітності, навіть в тому випадку, коли він не є батьком дитини також не заслуговують на увагу, оскільки як зазначалось вище, шлюбні відносини у сторін були короткострокові, від вказаного шлюбу позивач народила дитину, батьком якої не є відповідач, що не відповідає визначеним ч.9 ст.7 СК України загальним засадам сімейних відносин - справедливості, добросовісності, розумності, моральності та свідчить про негідну поведінку позивача у шлюбних відносинах, що в силу вимог ч.5 ст.75 ЦПК України є підставою для відмови у заявленій позовній вимозі. 
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено 22 червня 2021 року.
Головуючий :
       Судді: