ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року	Львів	Справа № 300/2323/20 пров. № А/857/5102/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року про повернення позовної заяви (суддя – Гундяк В.Д., час ухвалення - не вказаний, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – 04.02.2021р.), 
в адміністративній справі №300/2323/20 за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, 
про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, 

                                                          встановив: 

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2019/000404/2 від 18.06.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2019/000508. 
Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року позовну заяву повернуто позивачу. 
Однак постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2020 року ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року про повернення позовної заяви у справі № 300/2323/20 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою судді  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Галицької митниці Держслужби про визнання протиправними та скасування рішень - залишено без руху, відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у зв`язку з пропуском звернення до суду та надано строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали вказати інші підстави для поновлення строку, а ніж ті, що зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду, яку позивач подав одночасно з позовною заявою. 
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 05.01.2021 року на адресу суду першої інстанції від позивача ОСОБА_1 надійшла 02.02.2021 року заява про поновлення строку на звернення до суду, в якій позивач зазначив, що йому не було відомо про оскаржувані рішення, оскільки всі дії з митного оформлення транспортного засобу вчиняв брокер на підставі довіреності, а позивач здійснював лише фінансування митних платежів. Також зазначив, що дізнався про порушення своїх прав та даним рішенням і карткою відмови з листа, отриманого на свій запит 27.01.2020 року №7.4-08-15/12/2071. Суттєвим вважає те, що до 27.01.2020 року ні йому, ні його брокеру рішення про коригування митної вартості та картка відмови вручені не були вручені. 
Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду із позовом до Галицької митниці Держслужби про визнання протиправними та скасування рішень. Позовну заяву повернуто позивачу згідно з приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України та відповідно до вимог ч.2 ст.123 КАС України. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в порядку, встановленому законом. 
З ухвалою суду першої інстанції від 04.02.2021 року про повернення позовної заяви не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви. Про обставини видання митницею митної декларації з коригування митної вартості ввезеного ним вживаного автомобіля на підставі рішення про коригування митної вартості UA206080/2019/000404/2 від 18.06.2019 року позивачу нічого не було відомо, оскільки всі дії вчиняв брокер на підставі договору, а ОСОБА_1 тільки здійснював фінансування. Коли позивачу стала відома практика Івано-Франківської митниці ДФС про завищення вартості транспортних засобів, то ОСОБА_1 звернувся із заявою про те, чи коригувалася митна вартість та чи приймалися відповідні рішення відносно ввезеного ним автомобіля. На свій запит отримав 27.01.2020 року лист №7.4-08-15/12/2071 від 23.01.2020 року із змісту котрого дізнався, що митна вартість коригувалася, а також отримав копію рішення про коригування і копію картки відмови. Також зазначає апелянт, що в березні місяці було запроваджено карантинні заходи щодо боротьби з поширенням коронавірусу COVID-19, у зв`язку із чим він не мав практичної можливості звернутися із даним позовом. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 04.02.2021 року про повернення позовної заяви, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Відповідач Галицька митниця Держмитслужби подала відзив на апеляційну скаргу позивача. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржену ухвалу суду в даній справі законною, винесеною з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 
Із змісту спірної ухвали суду першої інстанції від 04.02.2021 року та матеріалів справи видно, що повертаючи позивачу ОСОБА_2 позовну заяву до Галицької митниці ДМС про визнання протиправними та скасування рішень, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вказані ОСОБА_1 в поданій заяві, яка надійшла на адресу суду 02.02.2021 року, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними, інших підстав для поновлення вищезгаданого строку позивачем не вказано, позовна заява підлягає поверненню відповідно до ч.2 ст.123 КАС України. 
Отже, у розглядуваних правовідносинах цієї справи спірним являється питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, та наявність підстав для визнання поважними причин пропуску такого строку (тобто поновлення такого строку в разі його пропуску з поважних причин). 
Вирішуючи вказане спірне питання щодо строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно частин 1 та 2 до ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. 
Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України). 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 у розглядуваному адміністративному позові оспорює рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2019/000404/2 від 18.06.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2019/000508. Із вказаною позовною заявою звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 14 вересня 2020 року, що підтверджується датою вхідного реєстраційного штампа. 
В заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка надійшла на адресу суду 02.02.2021 року, позивач ОСОБА_1 зазначив, що про прийняття оскаржуваного рішення йому не було відомо, так як всі дії з митного оформлення вчиняв брокер, та до 27.01.2020 року ні йому, ні його брокеру оскаржуване рішення про коригування митної вартості та картка відмови не були вручені. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що матеріалами справи встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було придбано легковий автомобіль WOLKSWAGEN, модель GOLF, тип двигуна-дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1598 см. куб, EURO 6, потужність двигуна 81 кВт, номер кузова НОМЕР_1 ,2016 року виготовлення (а.с. 37-46). 
18.06.2019 року уповноваженою особою позивача, декларантом/представником ОСОБА_3 було подано митну декларацію № UA206080/2019/401957 (а.с. 82). 
18.06.2019 року Івано-Франківською митницею ДФС, за наслідками розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації №UA206080/2019/401957 було відмовлено у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку з тим, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. 
Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС MUA206080/2019/000404/2 від 18.06.2019 року було направлене декларанту 18.06.2019 року о 17:37 год. та отримано ним в той самий день  (а.с. 83-86). 
19.06.20219 року уповноваженою особою позивача, декларантом/представником повторно подана митна декларація №UA206080/2019/401972 на ввезений транспортний засіб марки WOLKSWAGEN, модель GOLF, номер кузова НОМЕР_1 , із врахуванням скоригованої ціни Івано-Франківської митниці ДФС, що підтверджується гр. 44 митної декларації, в якій серед долучених документів міститься й рішення про коригування митної вартості товарів №UА206080/2019/000404/2 від 18.06.19 (а.с. 81). 
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу було відомо про існування рішення про коригування митної вартості UA206080/2019/000404/2 від 18.06.2019 року та про картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206080/2019/000508. 
Це підтверджується також фактом здійснення оплати ОСОБА_1 митних платежів у нарахованому контролюючим органом розмірі відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів, яке було надіслано на електронну пошту декларанта. 
Тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив вказані позивачем обставини щодо невручення оскаржуваних документів та незнання про їх існування. 
Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позивачем не надано жодних пояснень чи доказів, які б свідчили про вжиття ним заходів для своєчасного з`ясування обставин щодо прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості та неможливість дізнатись про них з тих чи інших причин, за результатам  розгляду митним органом митної декларації №UA206080/2019/401957 від 18.06.2019 року. 
За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача у заяві про поновлення строку на звернення до суду та у апеляційній скарзі, що про порушення своїх прав рішенням про коригування митної вартості UA206080/2019/000404/2 від 18.06.2019 року йому стало відомо лише 27.01.2020 року після отримання листа за №7.4-08-15/12/2071 на свій запит. 
При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_1 мав можливість і повинен був дізнатись про порушення його прав безпосередньо після прийняття оскаржуваних рішень від 18.06.2019 року, так як у нього не було жодних перешкод дізнатись про обставини, які викладені у наведеному вище листі, відразу після проведення митного оформлення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також покликається як на поважні причини пропуску строку звернення до суду запроваджені у березні 2020 року карантинні заходи щодо боротьби з поширенням коронавірусної інфекції Сovіd-19. Проте, колегією суддів такі доводи апелянта відхиляються, так як встановлено судом, що про прийняті спірні рішення позивач дізнався і повинен був дізнатися в час їх прийняття – 18.06.2019 року, та мав можливість у відповідності до вимог ст.122 КАС України звернутися з позовом до адміністративного суду в межах шестимісячного строку ще до запровадження карантинних заходів. 
Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 за №540-ІХ, який набрав чинності з 02.04.2020, розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. 
У подальшому, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-IX) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. 
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 №731-IX (надалі Закон №731-IX), який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. 
Як уже було вказано судом вище, за правилами частини 1 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Згідно частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Перебіг встановленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду законодавець пов`язує саме з фактом обізнаності особи та об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти (коли особа дізналася або повинна була дізнатися) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не з тривалістю заподіюваної особі шкоди та/чи фактом припинення протиправних, на думку позивача, дій (бездіяльності) відповідача. 
Матеріалами справи підтверджується, що розглядуваний адміністративний позов ОСОБА_1 було поданий до суду першої інстанції 14 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду із відповідними вимогами. 
Судом першої інстанції вірно враховано, що після прийняття спірних рішення про коригування митної вартості UA206080/2019/000404/2 від 18.06.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації позивач був обізнаний про їх існування, або ж міг дізнатись про них. 
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач не обґрунтував недотримання строків звернення до адміністративного суду та не подав належні і допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви у строк, встановлений процесуальним законом. Мотиви і аргументи, які визначені ОСОБА_4 у заяві від 02.02.2021 року не можуть розцінюватися як поважні причини пропуску строку звернення до суду. 
Суд апеляційної інстанції також враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання, а зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. 
Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. 
У процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93). 
Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. 
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Згідно ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
Згідно ж ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. 
Частина 4 статті 169 КАС України містить перелік підстав для повернення позовної заяви. Так, пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу. 
Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частини 6, 8 статті 169 КАС України). 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                                    постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №300/2323/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль