П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2862/21	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.
розглянувши в порядку письмового провадження  за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну   скаргу ОСОБА_1  на  ухвалу Одеського окружного адміністративного суду  від 01 березня 2021 року у справі №420/2862/21 за позовом   ОСОБА_1 до  Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт,
ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2021 року позивач  звернувся до суду з   позовом до відповідача  про визнання протиправними дії Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області щодо реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт за                     № ОД 061201420277 від 21.05.2020 р. на об`єкт будівництва «Реконструкція будинку відпочинку літ. «Г» без зміни геометричних фундаментів у плані» за адресою: АДРЕСА_1 , замовник –              ОСОБА_2 ; визнання протиправним та скасування реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт за № ОД 061201420277 від 21.05.2020 р. на об`єкт будівництва «Реконструкція будинку відпочинку літ. «Г» без зміни геометричних фундаментів у плані» за адресою: АДРЕСА_1 , замовник – ОСОБА_2 .
Ухвалою  Одеського окружного адміністративного суду  від 01 березня 2021   року у відкритті адміністративного провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено, позовні матеріали повернути позивачу. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1  надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що  предметом позову є визнання протиправними  дій суб`єкта владних повноважень щодо реєстрації повідомлення  про початок будівельних робіт та скасування  такої реєстрації, що на думку апелянта є публічно правовим спором, оскільки позовні вимоги  виникли з реалізації відповідачем своїх владних повноважень.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Частиною 3 ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися «судом, встановлений законом».
Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника справи. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Судова колегія зазначає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Предметом спору у цій справі є визнання протиправними дій  та   скасування реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт за № ОД 061201420277 від 21.05.2020 р. на об`єкт будівництва «Реконструкція будинку відпочинку літ. «Г» без зміни геометричних фундаментів у плані» за адресою: АДРЕСА_1 , замовник – ОСОБА_2 .
Разом з тим звертаючись з цим позовом позивач зазначив, що  оскаржуваний акт порушує його права, оскільки спірна реконструкція порушує його права, як члена об`єднання громадян «Тілець», та охоронювані законом інтереси в частині користування земельною ділянкою з певною поверховістю забудови.
Також, в обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що користувачем земельної ділянки, на якій вчинено самовільне будівництво, є об`єднання громадян «Тілець» на підставі договору оренди від 13.11.2000р. укладеного з Дальницькою сільською радою. 
Як зазначив позивач, він є членом об`єднання громадян «Тілець», в зв`язку з чим протиправні дії відповідача порушили його законні права, як члена об`єднання громадян «Тілець», та охоронювані законом інтереси в частині користування земельною ділянкою з певною поверховістю забудови. 
Також, суд встановив, що підставою звернення до суду з позовом позивач зазначив, що  у результаті протиправних дій відповідача, замовник внаслідок самочинного будівництва одержав можливість зареєструвати право власності на двоповерховий (замість одноповерховою) будинок відпочинку літ.«Г», за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично вдвічі збільшує частку власності замовника самочинного будівництва у ідеальній частці власності ОГ «Тілець» і, таким чином, зменшує частку власності позивача та інших членів ОГ«Тілець».
Таким чином, колегія суддів зазначає,  що позивач фактично оспорює повідомлення про початок будівельних робіт, яке є правовим актом індивідуальної дії. 
Такий правовий акт породжує права й обов`язки в першу чергу для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. В даному випадку для ОСОБА_2 .
Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які, на думку апелянта, порушують його права, як члена об`єднання громадян «Тілець», який є користувачем земельної ділянки, на якій вчинено самовільне, на думку позивача, будівництво.
Таким чином, вірно встановлено судом першої інстанції, що  у межах спірних правовідносин фактично порушено саме цивільні права позивача, оскільки спірна реконструкція порушує його права, як члена об`єднання громадян «Тілець», та охоронювані законом інтереси в частині користування земельною ділянкою з певною поверховістю забудови, тобто існує спір про право.
З огляду на викладене  вірним є висновок суду першої інстанції, що позовні  вимоги у цій справі   повині   бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт, тому обраний позивачем спосіб захисту не приведе до відновлення його порушених прав.
Про правову  позицію стосовно того, що така категорія спорів  не  підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, неодноразово наголошував ВС, зокрема у  своїх постановах по справам №804/3091/18 від 05.12.2018р., №826/14406/18 від 11.11.2020р., №809/78/16 від 15.07.2020 р.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду  від 01 березня 2021 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець