ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року	Львів	Справа № 460/3909/20 пров. № А/857/1854/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Довгої О.І., Шавеля Р.М., 
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.,
представника апелянта           Юхименко Т.В.,
представника позивача           Лавренчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Борискін С.А. о 16 год. 52 хв. у м. Рівне, повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року) у справі № 460/3909/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

                                                            ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № 0002163304 від 25.02.2020, № 0003133304 від 30.03.2020 та № 0003493304 від 16.04.2020.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені податковим органом на підставі необґрунтованих висновків трьох актів позапланових перевірок з питань достовірності відображення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання і сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість задекларованого на рахунок платника у банку, в декларації з податку на додану вартість: від 29.01.2020 за № 156/17-00-33-04/2445111931, від 04.03.2020 за № 488/17-00-33-04/ НОМЕР_1 , від 30.03.2020 за № 636/17-00-33-04/ НОМЕР_1 . Наголошує на тому, що висновки, викладені у таких актах перевірок суперечать п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), стверджує, що позивачем не допущено порушення вимог податкового законодавства, що регулює питання відшкодування податку на додану вартість, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.02.2020 № 0002163304. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.03.2020 № 0003133304. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.04.2020 № 0003493304.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач придбавав обладнання кліткове для утримання і вирощування курей-несучок в межах свого основного виду господарської діяльності (розведення свійської птиці) і з однозначним наміром (спрямованістю) на отримання позитивного економічного ефекту (ділової мети). Зокрема, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про намір та факт подальшого використання позивачем такого обладнання шляхом розміщення у ньому підрощеного молодняку курей-несучок фінального гібриду кросу «Хай-Лайн». Податковим органом не надано жодних доказів відсутності у позивача наміру одержати економічний ефект у результаті його господарської діяльності. В контексті наведених вище норм законодавства та досліджених документів, судом першої інстанції встановлено, що господарська операція позивача була здійснена в межах його господарської діяльності, позивач переслідував ділову мету при її здійсненні та поніс зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених таким правочином.
На підставі викладеного, суд критично оцінив та відхилив доводи відповідача щодо відсутності у позивача ділової мети у зв`язку із придбанням у фірми Hellmann Poultry GmbH & Co. KG (Німеччина) обладнання кліткового для утримання і вирощування курей-несучок.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що до перевірки не було надано акти виконаних робіт на установку придбаного обладнання та акти введення в експлуатацію даного обладнання. Перевіркою встановлено, що станом на 30.11.2019 обладнання не було встановлене та не використовувалось в господарській діяльності. Оскільки факт використання обладнання у господарській діяльності платника податку у листопаді, грудні 2019 року - січні 2020 року перевіркою не встановлений, контролюючим органом правомірно відмовлено у підтвердженні права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника податку.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності відображення від`ємного значення різниці між сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку декларації з податку на додану вартість за листопад 2019 року, за результатами якої складено Акт від 29.01.2020 № 156/17-00-33-04/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.17-28; далі - Акт перевірки від 29.01.2020), яким встановлено порушення платником податків п. 198.2 ст. 198, п. 199.2 ст. 199 та п. 200.1 ст. 200 ПК України.  
На підставі Акта перевірки від 29.01.2020 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0002163304 від 25.02.2020, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 300000 грн за період листопад 2019 року (т.1 а.с.9).
За результатами оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку рішенням Державної податкової служби України від 19.05.2020 № 16583/6/99-00-08-05-04-06 таке податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (т.1 а.с.12-16).
Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності відображення від`ємного значення різниці між сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року, за результатами якої складено Акт від 04.03.2020 № 488/17-00-33-04/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.35-46; далі - Акт перевірки від 04.03.2020), яким встановлено порушення платником податків п. 198.2 ст. 198, п. 199.2 ст. 199 та п. 200.1 ст. 200 ПК України.  
На підставі Акта перевірки від 04.03.2020 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0003133304 від 30.03.2020, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 300000 грн за період грудень 2019 року (т.1 а.с.10).
За результатами оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку рішенням Державної податкової служби України від 19.05.2020 № 16583/6/99-00-08-05-04-06 таке податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.
Також Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності відображення від`ємного значення різниці між сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку декларації з податку на додану вартість за січень 2020 року, за результатами якої складено Акт від 30.03.2020 № 636/17-00-33-04/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.53-64; далі - Акт перевірки від 30.03.2020), яким встановлено порушення платником податків п. 198.2 ст. 198, п. 199.2 ст. 199 та п. 200.1 ст. 200 ПК України.  
На підставі Акта перевірки від 30.03.2020 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0003493304 від 16.04.2020, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 300000 грн за період січень 2020 року (т.1 а.с.11).
Позивач вважаючи прийняті податкові повідомлення - рішення протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до положень ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягає відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно з п. 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
За правилами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.7 ст.200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Відповідно до п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Так, 17.12.2019 позивачем було подано відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2019 року, що підтверджується квитанцію №2 від 18.12.2019; довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3); заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) за листопад 2019 року; розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5). Вказані документи прийнято та перевірено податковим органом (т.1 а.с.71-80).
У вказаній податкової звітності позивачем задекларовано:
від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 податкової декларації з ПДВ) - 1076809 грн;
сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19-рядок 19.1), яка: підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 податкової декларації з ПДВ) складає - 300000 грн;
фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України (значення рядка «Усього» графи 7 таблиці 2) - 300000 грн (рядок 2 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року);
сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню (зазначається сума рядка 1, яка не більша значення рядка 2) (значення цього рядка переноситься до рядка 20.2 декларації за поточний звітний (податковий) період) складає - 300000 грн (рядок 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року).
При цьому у таблиці 2 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року позивачем розшифровано від`ємне значення з ПДВ, фактично сплачене у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України у розмірі 300000, 00 грн і значення даної графи враховано позивачем при розрахунку суми бюджетного відшкодування за листопад 2019 року (рядки 2 та 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року, що кореспондує рядку 20.2.1 податкової декларації з ПДВ за листопад 2019 року).
Як слідує з Акта перевірки від 29.01.2020 податковим органом було встановлено, що позивачем в ході перевірки було надано контракти, договори, видаткові та податкові накладні, банківські виписки, платіжні документи, які засвідчують факт оплати за отримані товари (послуги) та інші документи (пункт 2.5.); фактичними видами діяльності позивача є код ВЕД 01.47 розведення свійської птиці (основна), код ВЕД 46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, код ВЕД 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, код ВЕД 46.23 оптова торгівля живими тваринами (пункт 2.9); аналізом відображених показників даних податкової звітності з податку на додану вартість від 18.12.2019 року №9305249514 не встановлено відхилення (пункт 3.1.); причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за листопад 2019 року є ввезення товарів на митну територію України, а саме: придбання у нерезидента необоротних активів - обладнання кліткового утримання і вирощування курей-несучок (пункти 3.3. та 3.3.2).   
Відповідно до витягу щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з системи електронного адміністрування ПДВ №27300649, сформованого 27.11.2019, загальна сума податку, сплаченого платником податку безпосередньо або через уповноважену особу під час ввезення товарів на митну територію України складає 1003827,15грн. за документом UA204070/2019/022917. Вказане підтверджується і відповідачем на сторінці 7 Акта перевірки від 29.01.2020 (пункт 3.3).
Як зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що податковий кредит листопада 2019 року було сформовано позивачем за рахунок придбання на підставі Контракту №1025, укладеного 26.06.2019 з фірмою Hellmann Poultry GmbH & Co. KG (Німеччина) обладнання кліткового для утримання і вирощування курей-несучок, ввезення його на митну територію України та розмитнення за митною декларацією  UA204070/2019/022917 від 20.11.2019 (т.1 а.с.104-110; 111). 
Відтак позивачем було правомірно включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 1003827,15грн. у зв`язку із придбанням та ввезенням на митну територію України обладнання, які підтверджені митною декларацією UA204070/2019/022917 від 20.11.2019.
Разом з цим, в обґрунтування прийняття податкового повідомлення - рішення № 0002163304 від 25.02.2020 контролюючий орган зазначає, що при поданні позивачем податковому органу декларації з ПЛВ за листопад 2019 року з декларуванням відшкодування сум ПДВ на рахунок у банку, придбані основні засоби - обладнання для кліткового утримання і вирощування курей-несучок не були введені платником в експлуатацію, адже станом на 30.11.2019 таке обладнання не було встановлено та не використовувалося в господарській діяльності платника, що на думку контролюючого органу свідчить про відсутність економічного ефекту від такої діяльності суб`єкта господарювання.
Щодо цих висновків податкового органу то колегія суддів вважає за потрібне вказати наступне.
Згідно із . 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (ст. 44 Господарського кодексу України).
Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг є доходом від операційної діяльності, який визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не меншої від суми компенсації, отриманої у будь-якій формі, у тому числі при зменшенні зобов`язань.
Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138 ПК України).
За змістом визначення, наведеного в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов`язань, у власному капіталі підприємства.
У пп. 14.1.231 ПК України наведене визначення розумної економічної причини (ділова мета), яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Таким чином, господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об`єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик отримати збиток від конкретної операції. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської та/або направленої на ухилення від оподаткування.
Відтак, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту
Як встановив суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, що позивач придбавав обладнання кліткове для утримання і вирощування курей-несучок в межах свого основного виду господарської діяльності (розведення свійської птиці) і з однозначним наміром (спрямованістю) на отримання позитивного економічного ефекту (ділової мети). Зокрема, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про намір та факт подальшого використання позивачем такого обладнання шляхом розміщення у ньому підрощеного молодняку курей-несучок фінального гібриду кросу «Хай-Лайн».  
Разом з цим, податковим органом не надано жодних доказів відсутності у позивача наміру одержати економічний ефект у результаті його господарської діяльності.
Враховуючи на ведене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0002163304 від 25.02.2020, оскільки господарська операція позивача була здійснена в межах його господарської діяльності, позивач переслідував ділову мету при її здійсненні та поніс зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених таким правочином.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0003133304 від 30.03.2020, яким позивачу відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 300000 грн за період грудень 2019 року то суд зазначає наступне.
17.01.2020 позивачем було подано відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2019 року, що підтверджується квитанцію №2 від 19.01.2020; довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3); заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) за грудень 2019 року; розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5). Вказані документи прийнято та перевірено податковим органом (т.1 а.с.81-90).
У вказаній податкової звітності позивачем задекларовано:
від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 податкової декларації з ПДВ) - 862926 грн;
сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19-рядок 19.1), яка: підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 податкової декларації з ПДВ) складає - 300000 грн;
фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України (значення рядка «Усього» графи 7 таблиці 2) - 300000 грн (рядок 2 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за грудень 2019 року);
сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню (зазначається сума рядка 1, яка не більша значення рядка 2) (значення цього рядка переноситься до рядка 20.2 декларації за поточний звітний (податковий) період) складає - 300000 грн (рядок 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за грудень 2019 року).
При цьому у таблиці 2 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за грудень 2019 року позивачем розшифровано від`ємне значення з ПДВ, фактично сплачене у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України у розмірі 300000, 00 грн і значення даної графи враховано позивачем при розрахунку суми бюджетного відшкодування за грудень 2019 року (рядки 2 та 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за грудень 2019 року, що кореспондує рядку 20.2.1 податкової декларації з ПДВ за грудень 2019 року).
Як слідує з Акта перевірки від 04.03.2020 податковим органом було встановлено, що позивачем в ході перевірки було надано контракти, договори, видаткові та податкові накладні, банківські виписки, платіжні документи, які засвідчують факт оплати за отримані товари (послуги) та інші документи (пункт 2.5.); фактичними видами діяльності позивача є код ВЕД 01.47 розведення свійської птиці (основна), код ВЕД 46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, код ВЕД 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, код ВЕД 46.23 оптова торгівля живими тваринами (пункт 2.9); аналізом відображених показників даних податкової звітності з податку на додану вартість від 19.01.2020 року №9331905033 не встановлено відхилення (пункт 3.1.); причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за грудень 2019 року є ввезення товарів на митну територію України. а саме придбання у нерезидента необоротних активів - обладнання кліткового утримання і вирощування курей-несучок (пункти 3.3. та 3.16).   
З матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується факт оплати позивачем грошовими коштами до Державного бюджету України суми податку на додану вартість в розмірі 1003827, 15 грн, у зв`язку із ввезенням на митну територію України за митою декларацією UA204070/2019/022917 обладнання  кліткового для утримання і вирощування курей-несучок, придбаного за Контрактом № 1025 від 26.06.2019 у фірми Hellmann Poultry GmbH & Co. KG (Німеччина), про що судом було зазначено вище.
Як вбачається з матеріалів справи, заявлена до бюджетного відшкодування сума за грудень 2019 року пов`язана з виникненням від`ємного значення ПДВ у звітному (податковому) періоді - листопад 2019 року.
Таким чином, при оцінці правомірності рішення відповідача щодо відмови у бюджетному відшкодуванні за грудень 2019 року враховуються встановлені судом в ході розгляду даної справи правомірність включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 1003827, 15грн, у зв`язку із придбанням та ввезенням на митну територію України обладнання, які підтверджені митною декларацією UA204070/2019/022917 від 20.11.2019, наявність на час перевірки виконаних робіт по монтажу позивачем кліткового обладнання по вирощуванню курей-несучок згідно контракту № 1025 від 26.06.2019, на підтвердження чого було складено акт приймання-передачі виконаних робіт від 16.12.2019, а також встановлену наявність у позивача ділової мети, пов`язаної із використанням такого обладнання шляхом розміщення у ньому підрощеного молодняку курей-несучок фінального гібриду кросу «Хай-Лайн».
А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про порушення п. 198.2 ст. 198, п.1 99.2 ст. 199 та п. 200.1 ст.200 ПК України позивачем та відмови у зв`язку із цим у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника податку у банку по податковій декларації за грудень 2019 року на суму 300000 грн, що в результаті вказує на наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0003133304 від 30.03.2020.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0003493304 від 16.04.2020, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 300000 грн за період січень 2020 року, то апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи суду першої інстанції в частині визнання його протиправним та скасування з огляду на таке. (т.1 а.с.11).
19.02.2020 позивачем було подано відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2020 року, що підтверджується квитанцію №2 від 19.02.2020; довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3); заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) за січень 2020 року. Вказані документи прийнято та перевірено податковим органом (т.1 а.с.91-98).
У вказаній податкової звітності позивачем задекларовано:
від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 податкової декларації з ПДВ) - 623209 грн;
сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації (рядок 19-рядок 19.1), яка: підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 податкової декларації з ПДВ) складає - 300000 грн;
фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України (значення рядка «Усього» графи 7 таблиці 2) - 300000 грн (рядок 2 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за січень 2020 року);
сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню (зазначається сума рядка 1, яка не більша значення рядка 2) (значення цього рядка переноситься до рядка 20.2 декларації за поточний звітний (податковий) період) складає - 300000 грн (рядок 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за січень 2020 року).
При цьому у таблиці 2 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за січень 2020 року позивачем розшифровано від`ємне значення з ПДВ, фактично сплачене у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України у розмірі 300000, 00 грн і значення даної графи враховано позивачем при розрахунку суми бюджетного відшкодування за січень 2020 року (рядки 2 та 3 таблиці 1 Додатку 3 до податкової декларації з ПДВ за січень 2020 року, що кореспондує рядку 20.2.1 податкової декларації з ПДВ за січень 2020 року).
Як слідує з Акта перевірки від 30.03.2020 податковим органом було встановлено, що позивачем в ході  перевірки було надано контракти, договори, видаткові та податкові накладні, банківські виписки, платіжні документи, які засвідчують факт оплати за отримані товари (послуги) та інші документи (пункт 2.5.); фактичними видами діяльності позивача є код ВЕД 01.47 розведення свійської птиці (основна), код ВЕД 46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, код ВЕД 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, код ВЕД 46.23 оптова торгівля живими тваринами (пункт 2.9); аналізом відображених показників даних податкової звітності з податку на додану вартість від 19.02.2020 року №9029278221 не встановлено відхилення (пункт 3.1.); причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за січень 2020 року є ввезення товарів на митну територію України. а саме придбання у нерезидента необоротних активів - обладнання кліткового утримання і вирощування курей-несучок (пункти 3.3. та 3.16).
З матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується факт оплати позивачем грошовими коштами до Державного бюджету України суми податку на додану вартість в розмірі 1003827, 15 грн, у зв`язку із ввезенням на митну територію України за митою декларацією UA204070/2019/022917 обладнання  кліткового для утримання і вирощування курей-несучок, придбаного за Контрактом № 1025 від 26.06.2019 у фірми Hellmann Poultry GmbH & Co. KG (Німеччина), про що судом було зазначено вище.
Заявлена до бюджетного відшкодування сума за січень 2020 року пов`язана з виникненням від`ємного значення ПДВ у звітному (податковому) періоді - листопад 2019 року.
Таким чином, при оцінці правомірності рішення відповідача щодо відмови у бюджетному відшкодуванні за січень 2020 року враховуються встановлені судом в ході розгляду даної справи правомірність включення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 1003827, 15 грн у зв`язку із придбанням та ввезенням на митну територію України обладнання, які підтверджені митною декларацією UA204070/2019/022917 від 20.11.2019, наявність на час перевірки виконаних робіт по монтажу позивачем кліткового обладнання по вирощуванню курей-несучок згідно контракту № 1025 від 26.06.2019, на підтвердження чого було складено акт приймання-передачі виконаних робіт від 16.12.2019, введення обладнання в експлуатацію, що підтверджується актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 03.01.2020 та наказом № 2 від 03.01.2020, а також встановлений факт використання позивачем такого обладнання шляхом розміщення у ньому підрощеного молодняку курей-несучок фінального гібриду кросу «Хай-Лайн», придбаного у ТОВ «ЕКО-КО» за Договором поставки підрощеного молодняку № 19 від 22.08.2019 та отриманого позивачем за видатковими накладними від 15.01.2020 № 1та від 17.01.2020 № 2. Вказане підтверджується і відповідачем на сторінці 10 Акта перевірки від 30.03.2020 (пункт 3.17).
Враховуючи наведене вище суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав, для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0003493304 від 16.04.2020 у зв`язку з відсутністю порушення позивачем п.198.2 ст. 198, п. 199.2 ст. 199 та п. 200.1 ст. 200 ПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 460/3909/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 14 квітня 2021 року