ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	Львів	Справа № 260/2854/20 пров. № А/857/865/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Запотічного І.І. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській обл. на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.12.2020р. про зупинення провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Превеншн» до Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Ужгородська міська рада, про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу (суддя суду І інстанції: Калинич Я.М., час та місце винесення ухвали суду І інстанції: 14 год. 59 хв. 11.12.2020р., м.Ужгород; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: 14.12.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 11.12.2020р. на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України зупинено провадження у справі № 260/2854/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Превеншн» до Головного управління /ГУ/ Держпродспоживслужби в Закарпатській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Ужгородська міська рада /МР/, про визнання протиправними та скасування рішень про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, до набрання законної сили рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду в справі № 807/682/18 (Т.1, а.с.204-206).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив відповідач ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській обл., який в апеляційній скарзі просить ухвалу суду про зупинення провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до невірного вирішення питання про зупинення провадження в справі (Т.1, а.с.213-216).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що апелянтом складені протоколи про порушення законодавства про рекламу №№ 13, 14 від 03.07.2020р., в яких зафіксовано факт розміщення ТзОВ «Превеншн» на фасаді будівлі по вул.Грибоєдова, 19 в м.Ужгород зовнішньої реклами на рекламних конструкціях типу «брандмауер» без наявності дозволів.
На підставі вказаних протоколів були прийняті рішення про накладення на ТзОВ «Превеншн» штрафів за порушення законодавства про рекламу №№ 10, 11 від 14.08.2020р.
Між тим, прийняте рішення у справі № 807/682/18 не може вплинути на розгляд цієї справи, оскільки не звільняє позивача від відповідальності за розповсюдження зовнішньої реклами без відповідних дозволів всупереч вимогам ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» та п.24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затв. постановою КМ України № 2067 від 29.12.2003р. При цьому, розміщення реклами без дозволу не допускається і є порушенням законодавства про рекламу незалежно від рішення, прийнятого у справі № 807/682/18.
Наведені судові справи мають різні предмети спору, через що вирішення спору по справі № 807/682/18 не створює об`єктивної неможливості для розгляду справи № 260/2854/20.

Позивачем ТзОВ «Превеншн» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.1, а.с.232-232, 241-242).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311, ч.2 ст.312 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 31.08.2020р. позивач ТзОВ «Превеншн» звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення відповідача ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській обл. №№ 10, 11 від 14.08.2020р. про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу; стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі (Т.1, а.с.8).
Спірні рішення відповідача стосуються недотримання позивачем порядку розповсюдження та розміщення реклами на рекламній конструкції типу «брандмауер» на фасаді будівлі по вул.Грибоєдова, 19 в м.Ужгороді - розміщення реклами без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету /ВК/ Ужгородської МР.
Вказані дії позивача кваліфіковані як порушення вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» (Т.1, а.с.10, 11).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.09.2020р. відкрито провадження в адміністративній справі № 260/2854/20, а також ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін і третьої особи (Т.1, а.с.50-51).

27.10.2020р. на адресу суду надійшло клопотання позивача ТзОВ «Превеншн» про зупинення провадження у справі, яке обґрунтоване наявністю на розгляді суду справи № 807/682/18 за позовом ТзОВ «Превеншн» до ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській обл. про визнання протиправними та скасування рішення ВК Ужгородської МР № 176 від 13.06.2017р. «Про заборону розміщення об`єктів зовнішньої реклами» в частині пункту 2, в якому міститься заборона на розміщення на території міста об`єктів зовнішньої реклами типу «банер», «розтяжка», перетяжка», «транспарант», «брандмауер», загальна площа яких менша 18 кв.м (Т.1, а.с.141-144).
Саме рішення ВК Ужгородської МР № 176 від 13.06.2017р. «Про заборону розміщення об`єктів зовнішньої реклами» слугувало підставою для прийняття рішення про демонтаж рекламної конструкції, складення протоколів про порушення законодавства про рекламу.
У випадку визнання незаконним рішення ВК Ужгородської МР № 258 від 12.09.2018р. «Про демонтаж об`єктів зовнішньої реклами» його наслідки у формі накладених штрафів також вважатимуться протиправними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження в адміністративній справі, оскільки спірні дії та рішення відповідача і третьої особи пов`язані із рішенням ВК Ужгородської МР № 258 від 12.09.2018р. «Про демонтаж об`єктів зовнішньої реклами», через що рішення у справі № 807/682/18 матиме вплив на розгляд цієї справи.

Між тим, з наведеними висновками суду першої інстанції погодитися не можна, з таких причин.

Зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.
Вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі передбачений ст.236 КАС України.

За правилом п.3 ч.1 ст.236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

          Із змісту наведеної норми слідує, що обов`язок зупинити провадження у справі за розглядуваних обставин виникає в суду лише за наявності обставин, що створюють об`єктивні перешкоди в розгляді справи, створюють неможливість в її розгляді.
Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, суд також повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення судом рішення за результатом розгляду цієї справи, їх взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в розглядуваній справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

Як слідує з матеріалів справи, на підставі подання Департаменту міського господарства Ужгородської МР № 32.01-12/694 від 19.06.2020р. та протоколів ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській обл. про порушення законодавства про рекламу №№ 13, 14 від 03.07.2020р. встановлено, що на фасаді будівлі по вул.Грибоєдова, 19 в м.Ужгород розміщена реклама на рекламних конструкціях типу «брандмауер» ТзОВ « Превеншн » без наявності дозволів на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення ВК Ужгородської МР (Т.1, а.с.71-72, 78-79, 80-81).
Також до цих документів була долучена вимога Департаменту міського господарства Ужгородської МР № 25.01-12/2054 від 09.10.2018р. про необхідність демонтажу об`єктів зовнішньої реклами (Т.1, а.с.73).
Наведені дії позивача були кваліфіковані як порушення вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу», а саме розміщення зовнішньої реклами без відповідного дозволу.
За результатами розгляду вказаних документів відповідачем прийняті спірні рішення №№ 10, 11 від 14.08.2020р. про накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, які є предметом спору в цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затв. постановою КМ України № 2067 від 29.12.2003р., передбачено, що виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Водночас, у справі № 807/682/18 предметом оскарження є п.2 рішення ВК Ужгородської МР № 176 від 13.06.2017р. «Про заборону розміщення об`єктів зовнішньої реклами» та п.2 рішення ВК Ужгородської МР № 258 від 12.09.2018р. «Про демонтаж об`єктів зовнішньої реклами».

Отже, у першому випадку позивач оскаржує постанови ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській обл. про накладення на нього штрафів за встановлення об`єктів зовнішньої реклами без відповідних дозволів, а друга ситуація стосується оскарження позивачем рішень про заборону розміщення певних об`єктів зовнішньої реклами та їх демонтаж.
При цьому, судом не розкрито те, яким чином і на підставі яких правових норм часткове скасування в судовому порядку рішень ВК Ужгородської МР № 176 від 13.06.2017р. «Про заборону розміщення об`єктів зовнішньої реклами» та № 258 від 12.09.2018р. «Про демонтаж об`єктів зовнішньої реклами» звільнятиме позивача від виконання вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу» і отримання відповідних дозволів, а відтак свідчитиме про незаконність накладених штрафів.

          Сукупність наведених недоліків вказує про неповноту дослідження судом обставин справи, що свідчить про поспішний характер вирішення заявленого клопотання щодо зупинення провадження у справі.

          Окрім цього, у заявленому ТзОВ «Превеншн» клопотанні про зупинення провадження у справі не обґрунтовано наявності зв`язку між очікуваним рішенням і предметом спору в адміністративній справі № 807/682/18, в тому числі не конкретизовано, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення судом справи № 807/682/18 (тобто, не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи № 807/682/18).
Також судом не наведено достатніх мотивів того, що зібрані докази в справі не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Водночас, можливе (імовірне) встановлення преюдиційних фактів в іншій адміністративній справі не звільняє суд від обов`язку розгляду адміністративної справи по суті в межах заявлених позовних вимог.
При цьому, відповідно до ч.7 ст.78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень п.3 ч.1 ст.236 КАС України переконує в тому, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження не може залишатися в силі.

          Таким чином, аналіз поданого клопотання про зупинення провадження у справі вказує на те, що позивачем не наведено переконливих та вагомих доводів для зупинення провадження у справі, не обґрунтовано об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до часу вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства.

          Окрім цього, згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За правилами ст.6 КАС України та ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини, є джерелами права для судів України.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (§ 124 рішення у справі «Kudla v. Poland», § 30 рішення у справі «Vernillo v. France», § 43 рішення у справі «Frydlender v. France» , § 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», § 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» та ін.).
Не вдаючись до детального аналізу практики ЄСПЛ із питання, що розглядається, слід нагадати про відображений у § 45 Рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) висновок Суду, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків (див. Caillot v. France, № 36932/97, § 27, 4 червня 1999 року).
Отже, тривале зволікання судом з розглядом спору ставить під загрозу дотримання судом вимог п.1 ст.6 Конвенції.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

          Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню як винесена із порушенням судом норм процесуального права, що призвело до неправильного зупинення провадження у справі, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській обл. задовольнити.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.12.2020р. про зупинення провадження в адміністративній справі № 260/2854/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 12.05.2021р.