КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 761/36725/19                                    Головуючий у суді першої інстанції - Притула Н.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/5688/2021                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою  на дії та бездіяльність посадових осіб Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та  просила:
-       визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання ОСОБА_1 , як стороні виконавчого провадження - боржнику матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій;
-       зобов`язати державного виконавця Чорного В.В. або іншу уповноважену особу Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (відновити право заявника) шляхом надання ОСОБА_1 матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій;
-       визнати незаконними дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо накладення арешту на кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» №  НОМЕР_1 (для зарахування заробітної плати) та №  НОМЕР_2 (для зарахування пенсії) та невжиття заходів до звільнення зазначених коштів з-під арешту;
-       зобов`язати начальника Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (відновити право заявника) шляхом скасування арешту, накладеного державним виконавцем у межах виконавчого провадження №62160027 на кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (для зарахування заробітної плати) та №  НОМЕР_2 (для зарахування пенсії).
Вимоги скарги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 29 липня 2020 року вона виявила, що її банківські рахунки для отримання заробітної плати та пенсії були арештовані. Після з`ясування підстав накладення арешту було встановлено, що на виконанні у Шевченківському районному відділі ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №62160027 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів  за кредитним договором (справа №761/36725/19).
Вказувала, що за адресою, яка зазначена у виконавчому листі вона не проживає та їй не було відомо ні про прийняте рішення, ні про відкриття виконавчого провадження.
         ОСОБА_1 зазначала, що 30 липня 2020 року вона особисто звернулась до Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, зняття з них копій та отримання ідентифікатора доступу до АСВП. Проте в ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження їй було відмовлено в грубій формі та з посиланням на запроваджений карантин відмовили у прийнятті заяв.
Також заявниця вважає, що були відсутні підстави для накладення арешту на рахунки (для отримання заробітної плати та пенсії), так як Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає арешт таких рахунків, а існує інший механізм такого звернення.
В поданій скарзі ОСОБА_1 вказувала на те, що 04 серпня 2020 року вона через скриньку для поштової кореспонденції ДВС та засобами поштового зв`язку подала заяву з вимогою зняти арешт з рахунків, проте будь-якої реакції на заяву не було, рахунки і на даний час арештовані.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вказувала, що справу розглянуто із грубим порушенням строку розгляду, оскільки вона звернулась до суду перш за все з метою захисту свого права отримувати пенсію та заробітну плату - для зняття арештів, незаконно накладених у виконавчому провадженні на її пенсійний та зарплатний рахунки, що позбавило ОСОБА_1 засобі до існування. Разом з тим, справа розглядалась судом протягом п`яти місяців, три з яких вже після закінчення виконавчого провадження, та протягом вказаного терміну з рахунків ОСОБА_1 списувалась повна сума пенсії.
Апелянт вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні повністю перекручені обставини справи та їх хронологія, а державний виконавець замість того, щоб звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію відповідно до порядку, встановленого законом та інструкцією, повністю арештував зарплатний та пенсійний рахунки й не знімав арешт, навіть коли ОСОБА_1 надала довідки про спеціальне призначення таких рахунків.
Зазначає, що висновок суду про відсутність порушень в діях державного виконавця щодо ненадання матеріалів виконавчого провадження на ознайомлення є хибним, оскільки таким чином порушується Закон України «Про виконавче провадження», що має вищу юридичну силу, ніж наказ Міністерства юстиції України від 16 березня 2020 року №654/7 «Про організацію роботи апарату Міністерства юстиції України в період карантину», яким обмежено особистий прийом громадян.
ОСОБА_1 вважає безпідставним висновок суду першої інстанції щодо відсутності порушень в діях органу ДВС та вважає, що районний суд дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні вимог скарги з посиланням на дату звернення до органу ДВС із заявою про скасування арешту рахунків та дату звернення до суду із даною скаргою на бездіяльність. Разом з тим, право на звернення до суду із відповідною скаргою виникає, коли сторона виконавчого провадження вважає свої права порушеними та не залежить від попереднього подання чи неподання будь-яких заяв до органу ДВС. Апелянт вважає, що скарга на дії та бездіяльність органу ДВС могла бути подана одразу до суду, без попередніх спроб «досудового врегулювання», особливо враховуючи, що сторона була позбавлена конституційного права на отримання пенсійного забезпечення та плати за свою роботу.
Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у частині вимог щодо:
-         визнання незаконною бездіяльності Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання ОСОБА_1 , як стороні виконавчого провадження - боржнику матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій;
-         зобов`язання державного виконавця Чорного В.В. або іншої уповноваженої особи Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (відновити право заявника) шляхом надання ОСОБА_1 матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій;
-         визнання незаконними дій та бездіяльності Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо накладення арешту на кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» №  НОМЕР_1 (для зарахування заробітної плати) та №  НОМЕР_2 (для зарахування пенсії) та невжиття заходів до звільнення зазначених коштів з-під арешту негайно після надання доказів спеціального призначення цих рахунків.
Також ОСОБА_1 просила апеляційний суд покласти на Шевченківський районний відділ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відшкодування понесених судових витрат у сумі 454,00 грн судового збору та на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції, орієнтовно у сумі 2 500 грн. Вказувала, що докази понесених витрат будуть подані додатково.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3   підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати  та ухвалити у справі нове рішення про повне задоволення її вимог. Крім того просили суд апеляційної інстанції  стягнути із Шевченківського районного відділу ДВС у   м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) понесені нею витрати по сплату судового збору в розмірі 454 грн. та  витрат по оплаті послуг правничої допомоги в розмірі 3000 грн. 
Представник Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду апеляційної інстанції не з`явився хоч про дату? час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 215, 222, 233). Заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавав, тому суд з врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу за відсутності представника ВДВС.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні поданої скарги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 на підтвердження тієї обставини, що кошти з пенсійного та зарплатного рахунку були спрямовані на погашення заборгованості надала виписки по рахункам. Проте, із наданої виписки неможливо встановити на який рахунок були перераховані кошти та хто є їх отримувачем. Також судом зазначено, що ОСОБА_1   та її представник не надали суду доказів, що наказ, на підставі якого не проводиться особистий прийом громадян державними виконавцями скасований та відпала відповідна підстави для такого обмеження, а тому суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання незаконною бездіяльності Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання ОСОБА_1 , як стороні виконавчого провадження - боржнику матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій та зобов`язання державного виконавця Чорного В.В. або іншої уповноваженої особи Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (відновити право заявника) шляхом надання ОСОБА_1 матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій.
Крім того, судом першої інстанції також вказано, що суду не було надано доказів що до звернення до суду із скаргою (скарга направлена до суду 07 серпня 2020 року, а заява про скасування арешту - 04 серпня 2020 року, тобто враховуючи мінімальні строки пересилання поштової кореспонденції на час звернення до суду із скаргою державний виконавець не міг навіть отримати клопотання про скасування арешту), після отримання інформації з банківської установи, державний виконавець відмовив ОСОБА_1 у скасуванні арешту з рахунків для виплати заробітної плати та пенсійного забезпечення. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання незаконними дії та бездіяльності Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо накладення арешту на кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 (для зарахування заробітної плати) та № НОМЕР_4 (для зарахування пенсії) та невжиття заходів до звільнення зазначених коштів з-під арешту.
Апеляційний суд не  може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.
Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до положень статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до частини 1 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Розмір відрахувань із заробітної плати та пенсії визначено статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень статті 70 вказаного вище закону, передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Розмір відрахувань із заробітної плати встановлюється у постанові виконавця про звернення стягнення на заробітну плату (пункт 3 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).
Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з абзацом другим частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).
Звернення стягнення на заробітну плату та пенсію має здійснюватись виконавцем у відповідності до положень статей 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, не повинно унеможливлювати своєчасну виплату боржнику заробітної плати.
Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07 жовтня 2009 року зазначив № 25рп/2009, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва розглянув справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за яким з ОСОБА_1 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 124 189,61 грн та 1921 грн судового збору. Рішення набрало законної сили та 13 квітня 2020 року було видано виконавчий лист на його примусове виконання (а.с.81, 84-85).
Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного В.В. від 22 травня 2020 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №761/36725/19, виданого 13 квітня 2020 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 126 110,61 грн. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12 611,06 грн (а.с.163).
Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного В.В. від 22 травня 2020 року було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 139 090,67 грн (а.с.169).
Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного В.В. від 17 липня 2020 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 139 090,67 грн (а.с.147).
Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 , адресовану начальнику Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадиму І.С. від 30 липня 2020 року, зареєстровану 31 липня 2020 року, щодо неправомірної поведінки державного виконавця, відповідно до якої вказано, що 29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця з метою ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, проте їй було відмовлено у вкрай грубій формі й просила забезпечити дотримання її законних прав та надати матеріали для ознайомлення. (а.с.145).
На вказане звернення ОСОБА_1 , яке було зареєстровано 31 липня 2020 року, Шевченківський РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надало відповідь від 03 серпня 2020 року, що підстав для зняття арешту немає, а відповідно до постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» Міністерством юстиції України видано наказ від 16 березня 2020 року №654/7 «Про організацію роботи апарату Міністерства юстиції України в період карантину», у зв`язку з чим в органах ДВС не проводиться особистий прийом громадян (а.с.143-144).
04 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, відповідно до якої вказувала, що не обізнана із жодним документом виконавчого провадження, а арешт накладено на рахунки, які призначені для виплати пенсії та заробітної плати, а тому просила зняти арешт із вказаних рахунків. До вказаної заяви було також долучено довідки про спеціальне призначення арештованих рахунків (а.с.131-134).
На вказане звернення ОСОБА_1 , яке було зареєстровано 04 серпня 2020 року, Шевченківський РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надало відповідь від 05 серпня 2020 року, що підстави для зняття арешту з коштів відсутні (а.с.125-126).
В подальшому, 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно подала заяву до Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з її пенсійного та зарплатного рахунків (а.с.98-99).
На вказане звернення ОСОБА_1 Шевченківський РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надало відповідь від 26 серпня 2020  року, відповідно до якої вказано, що підстави для зняття арешту з коштів відсутні (а.с.96-97).
28 серпня 2020 року Шевченківським РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано повторну заяву ОСОБА_1 , адресовану начальнику Нещадиму І.С. про зняття арешту з її пенсійного та зарплатного рахунків (а.с.92-93), на що було надано відповідь від 07 вересня 2020 року про те, що підстави для зняття арешту з коштів відсутні (а.с.90-91).
В подальшому, 25 вересня 2020 року в Шевченківському РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано заяву ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року (а.с.86-89).
Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного В.В. від 01 жовтня 2020 року було закінчення виконавче провадження №62160027 з примусового виконання виконавчого листа №761/36725/19, виданого 13 квітня 2020 року Шевченківським районним судом міста Києва. Вказаною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.62-63, 83).
Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 02 жовтня 2020 року до Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якої вказано, що вона не отримувала жодні документи виконавчого провадження, з її пенсійного рахунку тричі було знято 100% розміру щомісячної пенсії, в тому числі останній раз 25 вересня 2020 року після скасування рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року, а тому просила направити їй рекомендованим листом документи виконавчого провадження (а.с.56-57).
На вказану заяву ОСОБА_1 було надано відповідь Шевченківським РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09 жовтня 2020 року, відповідно до якої вказано, що постановою державного виконавця від 01 жовтня 2020 року було закінчення виконавче провадження. Вказано, що копію вказаної постанови скеровано сторонам виконавчого провадження та на адресу банківських установ з метою припинення чинності заходів примусового виконання виконавчого документу. Додатково повідомлено, що в межах виконавчого провадження №62160027 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державним виконавцем не виносилась. Також вказано, що перевіркою обліку депозитних сум відділу встановлено, що за вказаним виконавчим провадженням на депозитний рахунок відділу грошові кошти, стягнуті в порядку примусового виконання вимог вказаного виконавчого документу не надходили (а.с.59-60).
Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 неодноразова зверталась до Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами, відповідно до яких вказувала про те, що нею не було отримано документів виконавчого провадження та бажає з ними ознайомитися. Крім того, із поданих заяв ОСОБА_1 вбачається, що остання неодноразово наголошувала на тому, що арешт було накладено на її рахунку, які призначені для виплати заробітної плати та пенсії.
Так, відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 29 липня 2020 року, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що в ТВБВ №10026/140 філії - Головного управління по місту Києві та Київській області АТ «Ощадбанк» 02 жовтня 2018 року було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті, в тарифному пакеті «Мій Рахунок», для зарахування пенсії (а.с.10).
Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 29 липня 2020 року, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що в ТВБВ №10026/140 філії - Головного управління по місту Києві та Київській області АТ «Ощадбанк» 26 жовтня 2018 року було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, в тарифному пакеті «Зарплатний», для зарахування заробітної плати (а.с.11).
Також ОСОБА_1 надала виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 , з якої вбачається, що грошові кошти на вказаному рахунку були арештовані в повному обсязі та направлені на погашення заборгованості (а.с.65-68).
Відповідно до наданої виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 також вбачається, що грошові кошти ОСОБА_1 були арештовані (а.с.69-70).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення матеріали виконавчого провадження №62160027, що свідчить про порушення її прав, як учасника виконавчого провадження, які передбачені статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилання на обмеження прийому громадян у зв`язку із дією карантинних заходів апеляційний суд сприймає критично, оскільки особі має бути забезпечена можливість реалізації її прав, зокрема й щодо ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Однак, вказаного забезпечено державною виконавчою службою не було.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконною бездіяльності Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання ОСОБА_1 , як стороні виконавчого провадження - боржнику матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій, а також зобов`язання державного виконавця Чорного В.В. або іншої уповноваженої особи Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (відновити право заявника) шляхом надання ОСОБА_1 матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій - законними та обґрунтованими та такими, які підлягають до задоволення.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що звертаючись із заявами про ознайомлення та зняття арештів з рахунків ОСОБА_1 надавала доказ того, що вказані рахунки призначені для виплати пенсії та стипендії, а також надала виписку, з якої також вбачається факт арешт коштів.
Однак, державний виконавець, отримавши від ОСОБА_1 заяви про зняття арешту з її пенсійного та зарплатного рахунків та неможливість отримувати грошові кошти, не здійснив дії щодо перевірки правильності здійснення списання грошових коштів із вказаних рахунків.
Крім того, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 надала докази належності рахунків, на які накладено арешт, до пенсійного та зарплатного, а також того, що арешт накладено на всю суму, отримувану на зазначених рахунках, державний виконавець не вчинив дій щодо перевірки правильності списання грошових коштів.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо визнання незаконними дій та бездіяльності Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо накладення арешту на кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (для зарахування заробітної плати) та № НОМЕР_2 (для зарахування пенсії) та невжиття заходів до звільнення зазначених коштів з-під арешту негайно після надання доказів спеціального призначення цих рахунків є законними та обґрунтованими.
Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання начальника Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (відновити право заявника) шляхом скасування арешту, накладеного державним виконавцем у межах виконавчого провадження №62160027 на кошти на банківських рахунках ОСОБА_1 у Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (для зарахування заробітної плати) та № НОМЕР_2 (для зарахування пенсії) задоволенню не підлягають, оскільки постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорного В.В. від 01 жовтня 2020 року було закінчення виконавче провадження №62160027 з примусового виконання виконавчого листа №761/36725/19, виданого 13 квітня 2020 року Шевченківським районним судом міста Києва. Вказаною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.62-63, 83).
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 454 грн, а також понесених витрат на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3000 грн.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС у справі № 306/1198/17 від  08 квітня 2020 року.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 454 грн ОСОБА_1 надала квитанцію №10 від 12 лютого 2021 року (а.с.187), а також  на підтвердження  понесених витрат  на правничу допомогу  надано : договір про надання  правової допомоги від 15 жовтня 2020 року, додаткову угоду №1-1 від 20 січня 2021 року до договору про надання  правової допомоги  від 15 жовтня 2020 року ; Акт приймання-передачі від 23 червня 2021 року та детальний опис наданих послуг до додаткової угоди №1-1 до договору про надання  правової допомоги  від 15 жовтня 2020 року; квитанція  до прибуткового касового ордеру №1-1 від 23 червня 2021 року на суму 3000 грн. 
 З  врахуванням того, що вимоги скарги ОСОБА_1   підлягають частковому задоволенню тому і витрати підлягають стягненню з Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), так як неправомірні дії та бездіяльність  посадових осіб вказаного відділу  призвели до необхідності звернення заявника до суду за захистом порушеного права та необхідністю несення вказаних витрат частково в розмірі 1500 грн та на відшкодування понесених судових витрат у сумі 227 грн. по сплаті  судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні скарги про визнання незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання ОСОБА_1 ., як стороні виконавчого провадження - боржнику, матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій та зобов`язання надати матеріали виконавчого провадження та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання ОСОБА_1 , як стороні виконавчого провадження - боржнику матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій та зобов`язати державного виконавця Чорного В.В. або іншу уповноважену особу Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (відновити право заявника) шляхом надання ОСОБА_1 матеріалів виконавчого провадження №62160027 для ознайомлення та зняття копій.
В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року залишити без змін. 
Стягнути з Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн та на відшкодування понесених судових витрат у сумі 227 грн. по сплаті  судового збору .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 24 червня 2021 року. 
 
Головуючий суддя :                                                          М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                Т.Ц.Кашперська                                                                                                         В.О.Фінагеєв