ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/4185/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б. Ю. (головуючий), Булгакової І. В. і Селіваненка В. П.,
за участю секретаря судового засідання Крапивної А. М.,
представників учасників справи:
позивача - державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (далі - Підприємство ) - Дяченко О. Г.,
відповідача - Антимонопольного комітету України (далі - АМК) - Данилова К. О.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») - не  з`явився,
третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (далі - ТОВ «Українська дистрибуційна компанія») - не з`явився, 
товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (далі - ТОВ «Атлантіс) -              не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства
на рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2020 (суддя Щербаков С. О.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 [колегія суддів: Майданевич А. Г. (головуючий), Коротун О. М., Сулім В. В.]
зі справи № 910/4185/20
за позовом Підприємства до АМК,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ДП «Укрспирт»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ТОВ «Українська дистрибуційна компанія», ТОВ «Атлантіс»,
про визнання рішення недійсним.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Підприємство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням подальшого доповнення підстав позову) про поновлення строку на оскарження рішення АМК від 20.12.2018 № 748-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення АМК), визнання недійсним та скасування Рішення АМК. 
1.2. Позовна заява з посиланням, зокрема, на приписи статті 59 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон № 2210) мотивована тим, що Рішення АМК є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у Рішенні АМК, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки в період 2017 - першого півріччя 2018 року позивач був реальним конкурентом ДП «Укрспирт» на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 01.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021, у задоволенні позову відмовлено. 
2.2. Прийняті зі справи судові рішення з посиланням, зокрема, на приписи статей 12, 39, 59, 60 Закону № 2210 та частину четверту статті 75 Господарського процесуального кодексу Країни (далі - ГПК України) мотивовано: відсутністю у Підприємства права на оскарження Рішення АМК; факти встановлені у рішенні місцевого суду від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи; судом не можуть досліджуватись та оцінюватись  додаткові пояснення сторін, які не надавались у межах розгляду антимонопольної справи; відсутністю у АМК повноважень щодо надання суб`єкту господарювання вказівок (зобов`язання); відсутністю підстав для визнання Рішення АМК недійсним.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
Підприємство, посилаючись на порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції рішення місцевого і постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи Підприємства
4.1.1. АМК не дотримано пункту 9 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (далі - Методика), і не з`ясовано наявності у ДП «Укрспирт» реальних та потенційних конкурентів на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового.
4.1.2. АМК не дотримано положень статті 12 Закону № 2210, пунктів 8.1, 8.4, 10 Методики та не з`ясовано наявності/відсутності у ДП «Укрспирт» ринкової влади, що призвело до неправильного визначення частки ДП «Укрспирт» на відповідному ринку. 
4.1.3. АМК не доведено відсутності залежності між цінами на спирт етиловий ректифікований сорту «Люкс» обсягами придбання та будь-якими іншими об`єктивними критеріями. 
4.1.4. Попередніми судовими інстанціями не надано оцінки розрахунку коефіцієнта кореляції (залежності), який зроблено ДП «Укрспирт».
4.1.5. Невизнання місцевим та апеляційним господарськими судами права Підприємства на оскарження Рішення АМК порушує рівновагу та баланс інтересів учасників справи та інтересів правосуддя, тому як судом не було надано належної оцінки прямому порушенню прав позивача та впливу Рішення АМК на господарську діяльність останнього.
4.1.6. Попередні судові інстанції, відмовивши в задоволенні клопотання Підприємства про проведення експертизи, порушили норми процесуального права. 
4.1.7. АМК не дотримано принципу правової визначеності, оскільки у Рішенні АМК відсутня інформація, якими є «будь-які інші» об`єктивні критерії з точки зору АМК, які відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції було зобов`язане врахувати ДП «Укрспирт» при реалізації спирту етилового сорту «Люкс» в період з січня 2017 до червня 2018 року. Не сформувавши такі критерії, АМК не зазначив у Рішенні АМК, яка залежність повинна бути між ціною та кожним із цих критеріїв (пряма чи зворотна) та в яких межах повинен бути коефіцієнт кореляції між ціною та кожним із невизначених АМК об`єктивних критеріїв.    
4.2. Доводи інших учасників 
АМК подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність її доводів, і просив зазначені судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення. 
Від ДП «Укрспирт», ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» та ТОВ «Атлантіс» відзиви на касаційну скаргу не надходили.  
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5. Попередніми судовими інстанціями зі справи встановлено, що:
5.1. Рішенням АМК:
визнано, що з січня 2017 року до червня 2018 року ДП «Укрспирт» займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2210 (пункт 1); 
визнано дії ДП «Укрспирт», які полягають у безсистемному встановленні протягом 2017 року - першого півріччя 2018 року дискримінаційних цін для покупців спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс» незалежно від обсягів придбання спирту чи будь-яких інших об`єктивних критеріїв, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону № 2210, у вигляді вчинення дій, що можуть призвести до обмеження конкуренції та ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (покупців), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2);
за вчинення зазначеного в пункті 2 Рішення АМК порушення на ДП «Укрспирт» накладено штраф у розмірі 33 000 000 грн. (пункт 3);
зобов`язано ДП «Укрспирт» у двомісячний строк з дати отримання рішення усунути причини виникнення і припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції (у тому числі розробити та застосувати прозорий і обґрунтований механізм ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого; пункт 4);
зобов`язано ДП «Укрспирт» щомісячно протягом року з дати отримання рішення звітувати про застосування розробленого механізму ціноутворення під час оптової реалізації спирту етилового ректифікованого 10 (десяти) найбільшим за обсягами покупцям спирту етилового ректифікованого сорту «Люкс» (у тому числі надавати щодо кожного контрагента фактичні ціни на спирт у звітному періоді, планові та фактичні обсяги закупівлі спирту у звітному періоді, інші дані, які підтверджують застосування диференційованих цін, тощо; пункт 5);
повідомити про виконання рішення з наданням документального підтвердження (пункт 6).
5.2. Рішення АМК мотивовано тим, що:
суб`єктом господарювання, а саме об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, є ДП «Укрспирт» - виробник спирту та спиртовмісної продукції, який здійснює оптову реалізацію спирту етилового на внутрішній ринок України;
ДП «Укрспирт» було створено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 672 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікерогорілчаної промисловості» на базі майна Державного концерну спиртової та лікерогорілчаної промисловості (концерн «Укрспирт»), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, з віднесенням підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України;
наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.03.2017 № 124 затверджено нову редакцію Статуту ДП «Укрспирт», яке належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - Статут);
основними напрямами діяльності ДП «Укрспирт» є: сприяння розвитку спиртової, лікеро-горілчаної промисловості, розв`язанню поставлених перед галуззю завдань щодо задоволення потреб країни і населення, підвищенню ефективного використання сировинних ресурсів, розвитку взаємовигідних зв`язків з вітчизняними і зарубіжними підприємствами та організаціями; виробництво та реалізація, зокрема, спирту етилового ректифікованого (пункт 3.3 розділу 3 Статуту);
ДП «Укрспирт» створено з метою здійснення єдиної державної політики у виробництві спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів (пункт 3.1 розділу 3 Статуту);
ДП «Укрспирт» у 2017 - першому півріччі 2018 року здійснювало поставки спирту етилового ректифікованого на внутрішній ринок України на підставі укладених договорів поставки спирту на внутрішній ринок;
відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» спирт етиловий - це спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТЗЕД та виготовлені з крохмале- і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями;
за даними Єдиного державного реєстру виробників спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, опублікованого на офіційному сайті Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), упродовж 2017 - першого півріччя 2018 року ліцензії на право виробництва спирту етилового діяли у 18 підприємств-виробників спирту етилового;
частинами першою та дванадцятою статті 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що імпорт, експорт або оптова торгівля спиртом етиловим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим здійснюються за наявності ліцензій лише державними підприємствами (організаціями), спеціально уповноваженими на це Кабінетом Міністрів України, крім оптової торгівлі спиртом етиловим на медичні та ветеринарні цілі, яка може здійснюватися за наявності ліцензії закладами охорони здоров`я та суб`єктами господарювання або організаціями зооветеринарного постачання незалежно від форм власності. Роздрібна торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим та виноградним дистилятом спиртовим забороняється;
у частині одинадцятій вказаної статті також зазначено, що суб`єкти господарювання-виробники спирту етилового здійснюють його реалізацію вітчизняним споживачам через державні підприємства (організації), спеціально уповноважені на це Кабінетом Міністрів України, які отримали ліцензію на право оптової торгівлі;
усі суб`єкти господарювання-виробники спирту, що не входять до складу ДП «Укрспирт», здійснюють оптову реалізацію спирту шляхом укладання тристоронніх договорів на поставку спирту з ДП «Укрспирт» та покупцями;
відповідно до договорів поставки спирту на внутрішній ринок, укладених ДП «Укрспирт» із контрагентами - покупцями спирту, ДП «Укрспирт» здійснює оптову реалізацію спирту етилового ректифікованого;
право на оптову торгівлю спиртом на внутрішньому ринку України протягом періоду 2017 - першого півріччя 2018 року мало виключно ДП «Укрспирт» (ліцензія видана ДФС 02.09.2015, серія АЕ № 297267, терміном дії з 02.09.2015 до 02.09.2020), що підтверджується інформацією, оприлюдненою на вебсайті ДФС та листом ДФС від 11.06.2018 № 10055/99-99-12-01-01-16 (вх. № 7-126/6769 від 12.06.2018);
відповідно до листа ДП «Укрспирт» від 10.10.2018 № 1.1.1.-1.9.3./2690 (вх. № 8-03/12597 від 10.10.2018) дія зазначеної ліцензії протягом вказаного періоду не зупинялась (не призупинялась);
підприємства, які виробляють спирт, є учасниками технологічного процесу та не мають право здійснювати оптову реалізацію виробленого ними товару, тому не можуть виступати конкурентами ДП «Укрспирт» на досліджуваному ринку;
у ДП «Укрспирт» були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіальних межах України у 2017 - першому півріччі 2018 року;
ДП «Укрспирт» не доведено, що воно зазнає значної конкуренції. ДП «Укрспирт» не було   надано переліку суб`єктів господарювання, яких він вважає своїми конкурентами на задіяному товарному ринку; не доведено наявності на ринку інших суб`єктів господарювання, які мали протягом досліджуваного періоду чинні ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим;
оскільки лише ДП «Укрспирт» має ліцензію на імпорт спирту етилового ректифікованого, тому імпорт в Україну спирту, виробленого за кордоном, іншими суб`єктами господарювання є неможливим;
таким чином, ДП «Укрспирт» протягом 2017 - першого півріччя 2018 року займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого, відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2210, із часткою 100 %, тобто у ДП «Укрспирт» були відсутні конкуренти на ринку оптової реалізації спирту етилового ректифікованого в територіальних межах України у вказаний період.
5.3. Разом з тим місцевим та апеляційним господарськими судами також встановлено, що: 
- рішенням господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19, яке набрало законної сили, будучи залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 та постановою  Верховного Суду від 05.03.2020, у задоволенні позову ДП «Укрспирт» про визнання повністю недійсним Рішення АМК відмовлено; 
- відповідно до змісту Рішення АМК відповідачем у справі АМК є ДП «Укрспирт», а заявниками - ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» і ТОВ «Атлантіс» (Підприємство не є особою, прав і законних інтересів якої стосується Рішення АМК).
6. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
6.1. Закон України від 26.11.1993 № 3659-XII «Про Антимонопольний комітет України»:
пункт 1 статті 3: 
- основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 
пункти 1 та 2 частини першої статті 7: 
- у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження:
розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;
приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;
частина перша статті 19:
- під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб`єктів господарювання, а також політичних партій та інших об`єднань громадян чи їх органів.
6.2. Закон № 2210:
стаття 1: 
- економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища;

частина перша статті 12:
-          суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо, зокрема, на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;
частина перша статті 13: 
- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;
частини перша та  друга статті 39:
- особами, які беруть участь у справі, визнаються: сторони, треті особи, їх представники; 
- сторонами у справі є відповідач і заявник (у разі якщо справу розпочато за відповідною заявою). Заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Відповідачем є особа, щодо якої здійснюється розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв`язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом. Про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі;
стаття 40:
- особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право: 
ознайомлюватися з матеріалами справи (крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи); 
наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу; 
одержувати копії рішень у справі (витяги з них, крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі); 
оскаржувати рішення в порядку, визначеному законом. 
- особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм правами;
абзац дев`ятий частини першої статті 48:
- за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
пункт 2 статті 50:
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем;
абзац другий частини другої статті 52: 
- за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом;
частина перша статті 59: 
- підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права; 
частина перша статті 60:
- заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. 
6.3. ГПК України:
частина перша та пункт 1 частини другої статті 73:
- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;
- ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами;
частина перша статті 74:
- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;
частина четверта статті 75:
- обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; 
частина перша стаття 76:
- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;
стаття 77:
- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;
- докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;
стаття 79: 
- наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування;
- питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання;
стаття 86:
- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності;
- суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);
частини перша, друга та третя статті 300:
- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;
- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;
- у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається;
пункт 1 частини першої статті 308:
- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;
частина перша статті 309:
- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій 
7.1. Причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для визнання недійсним Рішення АМК.
7.2. Місцевий та апеляційний господарські суди, дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням наведених ними норм матеріального та процесуального права, беручи до уваги набрання рішенням господарського суду міста Києва від 29.08.2019 у справі № 910/2921/19 законної сили, а також те, що Підприємство не є особою, визначеною статтею 60 Закону № 2210, яка може оскаржити Рішення АМК (не є особою, прав і законних інтересів якої стосується Рішення АМК), дослідивши доводи АМК, покладені ним в обґрунтування Рішення АМК, дійшли обґрунтованих висновків про відсутність у даному випадку підстав для задоволення позовних вимог Підприємства, а тому й правомірно відмовили в позові.
7.3. Помилкове посилання попередніх судових інстанцій на преюдиціальний характер рішення суду у справі № 910/2921/19 (де Підприємство участі не брало) не призвело до прийняття ними неправильного рішення по суті даного позову.  
7.4. Зазначення в оскаржуваних судових рішеннях про неможливість дослідження та оцінки  додаткових пояснень сторін, які не надавались у межах розгляду АМК справи про порушення конкурентного законодавства, не ґрунтуються на законі. 
Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 21.04.2021 зі справи № 910/701/17. 
Водночас зазначені висновки попередніх судових інстанцій не вплинули на правильність  прийнятих ними судових рішень.
7.5. Посилання заявника касаційної скарги на те, що попередні судові інстанції відмовили в задоволенні його клопотання про проведення експертизи, чим порушили норми процесуального права, не можуть братися до уваги, оскільки призначення судової експертизи (стаття 99 ГПК України) не є обов`язком суду і здійснюється за необхідності у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право.
7.6. Інші доводи касаційної скарги наведеного не спростовують, а тому і не можуть бути підставами для задоволення вимог Підприємства.   
8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
8.1. Звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував наведених висновків попередніх судових інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.
8.2. За таких обставин суд касаційної інстанції вважає за необхідне касаційну скаргу Підприємства залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін за відсутності визначених процесуальним законом підстав для їх скасування.
9. Судові витрати
Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки його касаційна скарга залишається без задоволення. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Рішення господарського суду міста Києва від 01.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 зі справи № 910/4185/20 залишити без змін, а касаційну скаргу державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                         Б. Львов
Суддя                                                                                                          І. Булгакова
Суддя                                                                                                          В. Селіваненко