ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/4166/18                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнко Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Окружний адміністративний суд міста Києва від 01 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у м. Києві у призначенні та проведенні доплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;
- зобов`язати відповідача скласти висновок та прийняти рішення про призначення та проведення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 200 прожиткових мінімумів, встановлених законом для працездатних осіб станом на 23 жовтня 2017 року, з урахуванням вже проведених виплат шляхом видання наказу про виплату такої допомоги.
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 лютого 2018 року звернувся до відповідача із заявою про доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності з урахуванням вже виплаченої допомоги 90% прожиткових мінімумів, проте листом від 26 лютого 2018 року №П-134оп/125/30/01-2018 відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення виплати у більшому розмірі.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві    щодо проведення доплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги позивачу в порядку, визначеному  Законом України «Про міліцію»  та відповідно до пункту 15  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з встановленням другої (вищої) групи інвалідності із ступенем втрати працездатності - 70% у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи з 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного для працездатних осіб станом на 23 жовтня 2017 року, з урахуванням виплачених раніше сум.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того,  що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності відповідачем не заперечується, а суть справи зводиться до невірного нарахування суми, належної до сплати позивачу.
Також суд вказав, що прийняття позивача на службу в органи поліції, після звільнення зі служби з органів внутрішніх справ, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, передбаченому  статтею 23 Закону України «Про міліцію». Отже, оскільки захворювання виникло у позивача у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ, розмір одноразової грошової допомоги повинен визначатися з урахуванням вимог  Закону України «Про міліцію»  та згідно з пунктом 15  Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»  та відповідати 200-кратному прожитковому мінімуму на дату встановлення інвалідності, встановленого законом для працездатних осіб.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати  рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції не враховано те, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону України «Про Національну поліцію»  і оскільки останнім місцем його служби було Головне управління Національної поліції у м. Києві, то на нього як на поліцейського, поширюються норми  Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 4 частини першої  статті 97 Закону України «Про Національну поліцію»  та Порядку, затвердженого  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу  просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач упродовж періоду часу з 20 квітня 2000 року по 18 грудня 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та поліції.
Відповідно до наказу ГУ НП у м. Києві №114 о/с від 17 грудня 2015 року позивача звільнено зі служби в поліції за підпунктом 2 (через хворобу) пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 18 грудня 2015 року.
Виходячи з свідоцтва про хворобу №324/3в від 10 грудня 2015 року, позивачу встановлено діагноз та причинний зв`язок захворювання, а саме: захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Під час первинного огляду МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності з 18 лютого 2016 року, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК до довідки серії АВ №0214381. Визначено ступінь втрати працездатності - 60 %.
При повторному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 01 березня 2017 року, про що свідчить акт огляду МСЕК АВ №0514998, причина - захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Водночас, вже з 23 жовтня 2017 року згідно довідки до акту серії АВ №0771761 при повторному огляді встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним зі службою в органах внутрішніх справ. Визначено ступінь втрати працездатності - 70%.
Як свідчать матеріали справи, 22 вересня 2017 року позивачу перераховані кошти у розмірі 112    000,00 грн. як одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, а 07 лютого 2018 року перераховані кошти у розмірі 32000,00 грн. як доплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.
Отже, 22 вересня 2017 року та 07 лютого 2018 року позивачу виплачено одноразову допомогу згідно зі статтями 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію».
Позивач, вважаючи, що доплата здійснена не у повному обсязі (отримано 90 прожиткових мінімумів, замість 200), 13 лютого 2018 року звернувся до відповідача із заявою про доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності з урахуванням положень  Закону України «Про міліцію»  та Порядку №850.
Листом від 26 лютого 2018 року №П-134оп/125/30/01-2018 позивача повідомлено про відсутність правових підстав для проведення виплатити одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2  ст. 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
До набрання чинності  Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII  (далі - Закон №580-VIII), тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги був врегульований  ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ  (далі - Закон № 565-ХІІ).
Відповідно до  ст. 23 Закону № 565-XII  у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого  законом  для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ). Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання зазначеної норми  закону КМУ постановою від 21 жовтня 2015 року №850  року затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №    850).
Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці МСЕК.
Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого  законом  для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІ групи.
Згідно з п. 5 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII визнано таким, що втратив чинність  Закон № 565-XII.
Разом з тим, за змістом п. 15 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого  Закону  право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених  Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності  Законом № 580-VIII.
Згідно з ч. 1  ст. 97 Закону № 580-VIII  одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим  Законом  мають право на її отримання, у разі:
1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;
2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;
3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цьогоЗакону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього  Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;
6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Згідно із частиною 1    статті 99 Закону України «Про Національну поліцію»    розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим    Законом    мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного    законом    для працездатних осіб на час виплати такої допомоги:
1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 500 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного  законом  для працездатних осіб;
2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного    законом    для працездатних осіб;
3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:
а) I групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного  законом  для працездатних осіб;
б) II групи - 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного  законом  для працездатних осіб;
в) III групи - 150 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного  законом  для працездатних осіб;
4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:
а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного  законом  для працездатних осіб;
б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного  законом  для працездатних осіб;
в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного  законом  для працездатних осіб;
5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного    законом    для працездатних осіб;
6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного    законом    для працездатних осіб.
Частиною 2  ст. 97 Закону № 580-VIII  встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється МВС України.
З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до  статей 97- 101 Закону України «Про Національну поліцію»,  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4  затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі Порядок №4).
Згідно з п. 1 розд. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці МСЕК.
Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 розд. ІІІ Порядку № 4).
За приписами п. 5 розд. III цього Порядку визначено, що для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
За правилами п. 1 розд. IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.
Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 розд. IV Порядку № 4).
Таким чином, як Порядком № 850, так і Порядком № 4 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності подається за останнім місцем служби, виплата такої допомоги також проводиться за останнім місцем служби. При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане відповідно до Порядку № 850 - з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а відповідно до Порядку № 4 - з проходженням служби в поліції.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12    березня    2019 року у справі № 822/1667/16 та від 31 жовтня 2019 року у справі №357/12781/16.
Разом з тим, в законодавстві була наявна прогалина щодо нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, оскільки не було визначено порядок виплати одноразової грошової допомоги особам, які після звільнення з органів внутрішніх справ продовжили службу в Національній поліції, та яким інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, але під час служби в органах    поліції або після звільнення з цих органів.
Вирішуючи питання визначення порядку та належного органу, до компетенції якого входить призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському, якому інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, Суд, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, якими визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності виникає з дати встановлення втрати працездатності за довідкою МСЕК, а реалізація цього права здійснюється за останнім місцем служби особи, робить висновок, що виплата такої допомоги має здійснюватися органами Національної поліції на підставі норм  Закону № 580-VIII  та у відповідності до Порядку № 4.
Саме така правова позиція висловлена Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 822/764/18.
Про обґрунтованість такого висновку свідчать і подальші зміни в законодавстві, що регулює спірні правовідносини.
Так, Міністерством внутрішніх справ України прийнято  наказ від 12 вересня 2016 року № 916 «Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», яким пункт 5 розділу I Порядку № 4 доповнено підпунктом 4 стосовно випадків, за яких призначається одноразова грошова допомога. За його змістом встановлення інвалідності поліцейському внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, є також обставиною, за якої поліцейському призначається одноразова грошова допомога.
Крім того, задля усунення прогалини в законодавстві 8 червня 2017 року було прийнято  Закон України № 2097 «Про внесення змін до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському», яким право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності розповсюдили також на поліцейських, у яких втрата працездатності настала внаслідок захворювання або поранення, отриманого внаслідок виконання завдань міліції або під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного  закону, який набрав чинності 12 липня 2017 року, установлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності мають поліцейські з числа осіб, зазначених у пунктах 3-6 частини першої  статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», які визнані інвалідами або отримали поранення до набрання чинності цим Законом.
Поліцейський, який проходить службу в поліції, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої  Законом України «Про Національну поліцію», виплата якої здійснюється відповідним підрозділом Національної поліції за останнім місцем служби поліцейського на підставі Порядку №4.
З матеріалів справи вбачається, що 7 листопада 2015 року позивача прийнято на службу до ГУ Нацполіції у м. Києві, тобто, з цієї дати на нього, як на поліцейського, поширюються норми  Закону України «Про Національну поліцію», а порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги урегульовано Порядком № 4.
За встановлених обставин, враховуючи, що позивачу з 23.10.2017 встановлено II групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в ОВС, позивач звільнився з органів Національній поліції в період коли діяв  Закон України «Про Національну поліцію», він має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку та розмірі, передбаченому статтями    97,    99 Закону України «Про Національну поліцію»    та Порядком № 4.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 333/6465/16-а.
У свою чергу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності у розмірі - 200 розмірів прожиткового мінімуму, відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, оскільки Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений  постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року №850, як і  Закон України «Про міліцію», на дані правовідносини не розповсюджується.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 357/4048/17
Як зазначалось, 22 вересня 2017 року позивачу перераховані кошти у розмірі 112    000,00 грн. як одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, а 07 лютого 2018 року перераховані кошти у розмірі 32000,00 грн. як доплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.
Отже, позивачу виплачено одноразову допомогу згідно зі статтями 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про наявність ознак бездіяльності Головного управління Національної поліції у м. Києві у проведенні доплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або, частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції у місті Києві задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01грудня  2020 року  скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 13  квітня 2021 року.

Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків