ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/525/21 Справа № 209/103/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року, якою
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :
Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Згідно з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 26.12.2020 о 01.50 годині по вул. П`яна дорога в м.Кам`янське керував автомобілем Міцубісі Лансер д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, висновок 1-ї міської лікарні №510, результат алкотестеру Драгер №6820 0,96. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) «Правил дорожнього руху України», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити справу щодо нього, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує на незаконність дій поліцейських при здійсненні його огляду на стан сп`яніння та складенні протоколу про адміністративне правопорушення. Звертає увагу на те, що він взагалі не керував транспортним засобом. При цьому, ОСОБА_1 , не заперечує, що того дня він проходив тестування на стан сп`яніння за допомогою приладу “Драгер”, однак він не показав наявності у нього будь-якого ступеню стану сп`яніння, та він не розуміє звідки в матеріалах справи з`явилися позитивні результати. Разом з цим, того дня ним було пройдено медичний огляд на стан сп`яніння, де також не було встановлено в нього стан алкогольного сп`яніння, однак медичний висновок не було йому вручено. Разом з цим, апелянт звертає увагу на відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд на стан сп`яніння до відповідного закладу охорони здоров`я. До того ж, апелянт вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з грубим порушенням законодавства, а саме: з нього не можливо встановити точного місця вчинення адміністративного правопорушення, його дата складання не може відповідати дійсності, оскільки поліцейським результати медичного огляду було отримано 03.01.2021, а протокол датовано 26.12.2020, в протоколі йдеться про один результат алкотестеру, а до нього додано два. ОСОБА_1 також вказує на порушення судом його права на захист, через розгляд справи за його відсутності за наявності клопотань про відкладення та поважності причин неявки його до суду. При цьому, апелянт вважає, що суд вдався до зміни фабули, зокрема, дописавши у своїй постанові повну назву транспортного засобу, керування, яким в стані алкогольного сп`яніння ставиться йому в провину.
Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Ці вимоги закону, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. 
Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №164553 від 26 грудня 2020 року; тестуванням на алкоголь від 26.12.2020, із застосуванням приладу Alcotest 6820, згідно результатів якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,96 ‰ (а.с. 5); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських преператів, що знижують увагу та швидкість реакції №510/1 від 26.12.2020, згідно якого ОСОБА_1 26.12.2020 о 03.40 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння, яка настає за умови наявності відповідного медичного висновку. 
Доводи апелянта, про те, що він пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Alkotester 6820, який ніби-то показав відсутність в нього стану алкогольного сп`яніння, з результатом 0.00 %, а також, що в медичному закладі йому повідомили про відсутність в нього такого стану сп`яніння, апеляційний суд сприймає критично й розцінює як спосіб захисту, адже вони повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які у своїй сукупності підтверджують перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи бланку направлення на проходження огляду стану сп`яніння не є беззаперечним доказом порушення з боку працівників поліції порядку направлення водія для огляду на стан наркотичного сп`яніння, адже ОСОБА_1 погодився на проходження огляду в медичному закладі, та був туди доставлений поліцейськими, чого ним не заперечується в поданій скарзі.
До того ж, в матеріалах справи відсутні та ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Отже, на переконання апеляційного суду, дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735. 
Твердження апелянта про те, що протокол було складено з порушенням строків, передбачених ст. 254, 256 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення в день отримання результатів Alkotester 6820 та медичного висновку №510/1, тобто в день фактичного вчинення ОСОБА_1 цього правопорушення.
При цьому, доводи ОСОБА_1 про те, що він був необізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні під час складання протоколу та засвідчили, що ОСОБА_1 від підпису в ньому відмовився. 
Посилання апелянта на те, що справа щодо нього є сфальсифікованою працівниками поліції, є ніщо іншим, як способом захисту, з метою уникнення відповідальності. При цьому, апелянт заявляючи про фальсифікацію справи щодо нього, не надає суду жодних відомостей про звернення ним до уповноважених органів з питанням про проведення перевірки заявлених ним фактів.
Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення судом його права бути присутнім у судовому засіданні, то вони свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.
Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього.
При цьому, розгляд цієї справи за заявами ОСОБА_1 було неодноразово відкладено, зокрема через ознайомлення з матеріалами справи та його хворобу, в останні раз, 15.02.2021 через надання ОСОБА_1 суду листку непрацездатності з 12.02.2021 по 15.02.2021, у зв`язку з чим судовий розгляд було відкладено на 26.02.2021.
Про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи щодо нього на 26.02.2021 свідчить електронна повістка про виклик його до суду і довідка про доставку йому SMS.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст.ст 38, 268 КУпАП, погоджується з висновкам суду про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про дату та час судового розгляду.
При цьому, беручи до уваги, що ОСОБА_4 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та перебування справи в суді, не вжив заходів для явки до суду першої інстанції, апеляційний суд сприймає вказану поведінку, як спробу уникнути покарання за вчинення адміністративного правопорушення.
Вищенаведене узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору, а нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.
З огляду на викладене, доводи скарги про порушення процесуального права судом першої інстанції під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження.
Отже, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП, а докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, та всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни або скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.
Отже, доводи скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -— залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко