ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/6429/20                                                 Головуючий у І інстанції - Баргаміна Н.М.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 травня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
                    Головуючого-судді:                         Мельничука В.П.,     
                                           суддів:                        Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо виплати Позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення у 2020 році на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;
- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення на підставі наказу голови Щорського районного суду Чернігівської області від 23.11.2020 № 31 -к.
Також вказано, що жодним законом не передбачено обмежень для суддів у отриманні матеріальної допомоги на оздоровлення у випадку, якщо подібна за своєю суттю допомога була отримана до призначення на посаду судді під час перебування на будь-яких інших посадах.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Доводи апеляційної скарги стосуються того, що працівник може скористатися правом на отримання допомоги на відпустку лише один раз на рік не залежно від того, чи змінив такий працівник місце роботи, а згідно довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 № 48 Позивач уже скористалась своїм гарантованим правом у 2020 році.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працює в Щорському районному суді Чернігівської області на посаді судді з 21.07.2020, що підтверджується довідкою від 14.12.2020 № 3.
Позивач звернулася до голови Щорського районного суду Чернігівської області з заявами від 23.11.2020 про надання частини невикористаної основної щорічної відпустки пропорційно відпрацьованого часу за період з 21.07.2020 по 21.07.2021 терміном 10 робочих днів (14 календарних днів) з 17.12.2020 по 31.12.2020 та про виплату допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу до щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Наказом Щорського районного суду Чернігівської області від 23.11.2020 № 16-В Позивачу надано частину щорічної основної відпустки пропорційно відпрацьованого часу за період з 21.07.2020 по 20.07.2021 тривалістю 14 календарних днів з 17.12.2020 по 31.12.2020 з приєднанням святкового дня 25 грудня.
Наказом Щорського районного суду Чернігівської області від 23.11.2020 № 31-к надано судді Щорського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу в зв`язку з наданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки.
Також в Наказі вказано його копію направлено до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області для здійснення відділом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності відповідних нарахувань.
Враховуючи, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області не нараховано Позивачу допомоги на оздоровлення, вона звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що суддя Щорського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 набула право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з чим, не нарахувавши та не виплативши Позивачу допомогу на оздоровлення за 2020 рік, Відповідач діяв не у спосіб, визначений Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих- днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про відпустки» щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.03.2020 № 4-р/2020, зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Отже, виплата матеріальної допомоги для оздоровлення під час щорічної відпустки є соціальною гарантією судді, закріпленою на законодавчому рівні спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
При цьому єдиною необхідною умовою для виплати судді допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, визначеного Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальним нормативно-правовим актом, є надання судді щорічної оплачуваної відпустки. Закон не містить будь-яких виключень з цього правила.
Позивачу, який працював на посаді помічника судді у 2020 році, було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, що підтверджується довідкою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 № 48.
Згідно статті 92 Закону України «Про державну службу» посада помічника судді належить до посад патронатної служби.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що матеріальна допомога для оздоровлення, виплата якої передбачена пунктом 4 Умов оплати праці працівників патронатних служб у державних органах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1112, є гарантованою виплатою працівникові патронатної служби, тобто особі з іншим статусом, аніж суддя, що виплачується в порядку та у розмірі, встановленому вказано постановою Кабінету Міністрів України, сфера дії якої не поширюється на суддів, з чим погоджується колегія суддів.
Згідно статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Відповідно до частини четвертої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Частиною першою статті 48 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.
Таким чином, при затвердженні кошторису враховується виплата допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки судді на відповідний рік відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За наведених обставин справи та враховуючи, що суддя Щорського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 набула право на виплату допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі посадового окладу судді на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук
                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький
                                                                                                      О.М. Оксененко