Постанова
Іменем України                           
 
09 червня 2021 року        
м. Київ          
                                                                        
справа № 695/867/17-ц
провадження № 61-9917св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого – Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Карпенко С. О.,
 
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Міністерство соціальної політики України,
заінтересована особа – Російська Федерація,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року у складі судді Середи Л. В. 
та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: факту його поранення при виконанні обов`язку військової служби 18 лютого 2015 року на території Донецької області в районі селища Логвинове унаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. 
 
На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що 21 липня 2014 року його призвано на військову службу у військову частину НОМЕР_1 . З 29 вересня 2014 року його переведено до військової частини НОМЕР_2 , яку передислоковано 
до м. Мелітополя Запорізької області, а згодом – до с. Кримського, 
що знаходиться у Новоайдарському районі Луганській області, 
та до м. Дебальцева Горлівського району Донецької області. У ході бойових дій 
у зоні проведення антитерористичної операції в районі с. Логвинове Бахмутського району Донецької області заявник потрапив у засідку противника 
і під час перестрілки отримав вогнепальне поранення.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у відкритті провадження за заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції, керуючись частиною четвертою статті 256 ЦПК України, виходив з того, що юридичний факт поранення, про встановлення якого просить заявник, 
не може встановлюватися у справах окремого провадження.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2017 року ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, 
що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого апеляційний суд не встановив. 
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2017 року скасувати й направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували суті його заяви, оскільки він просив встановити не просто факт його поранення при виконанні обов`язку військової служби, а факт такого поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Встановлення такого факту в інший, позасудовий, спосіб законодавством 
не передбачено, тому він позбавлений можливості його встановити інакше, ніж шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та не може скористатися своїм правом отримати допомогу гуманітарних та інших міжнародних організацій.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження 
в указаній справі і витребувано цивільну справу № 695/867/17-ц 
із Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін 
до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду 
та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
20 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 06 червня 2019 року справу № 695/867/17-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, призначено 
до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження 
без повідомлення учасників справи колегією у складі п`яти суддів.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року справу № 695/867/17-ц 
за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року справу повернено на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що 21 липня 2014 року ОСОБА_1 призвано на військову службу у військову частину НОМЕР_1 . 
 
Із 29 вересня 2014 року його переведено до військової частини НОМЕР_2 , яку передислоковано до м. Мелітополя Запорізької області, а згодом – 
до с. Кримського, що на Луганщині, та до м. Дебальцева. 
 
Під час бойових дій у зоні проведення антитерористичної операції в районі населеного пункту Логвінове заявник потрапив у засідку противника і під час перестрілки отримав вогнепальне поранення.
 
У поданій заяві ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення, про його поранення при виконанні обов`язку військової служби 
18 лютого 2015 року на території Донецької області в районі с. Логвинове внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Розглянувши заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відмовив у відкритті провадження у справі, дійшовши висновку, що заява про встановлення фактів одержання поранень 
і контузій при виконанні обов`язків військової служби не підлягає розгляду 
в порядку цивільного судочинства, оскільки законодавством визначено позасудовий порядок установлення факту поранення при виконанні обов`язків військової служби.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій 
з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – 
це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, 
про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
 
Аналогічні положення містилися в частині першій статті 234 та пункті 5 частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року (у редакції на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали).
 
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, 
по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
 
Аналогічні положення містилися в частинах першій та другій статті 256 ЦПК України 2004 року (у редакції на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали).
 
Водночас перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України (статті 256 ЦПК України 2004 року), не є вичерпним.
 
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 
Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, важливо розуміти, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане 
з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник 
не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
 
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
 
Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази 
на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).
 
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд 
до повноважень іншого органу.
 
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, – закриває провадження у ній.
 
Отже, у судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і в судовому порядку встановлення юридичних фактів можливе лише тоді, коли діючим законодавством 
не передбачено іншого порядку їх встановлення.
 
ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту його поранення на території Донецької області при виконані обов`язку військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, тобто факту, що має юридичне значення, у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. 
 
Однак зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що у визначеному законом (позасудовому) порядку вже встановлено факт його перебування 
в момент поранення у зоні проведення бойових дій на сході України; встановлено, що нещасний випадок з ним трапився у зв`язку з виконанням службово-бойового завдання в зоні проведення бойових дій; військово-лікарською комісією встановлено, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби; встановлено діагноз: контузія, пов`язана з отриманою 
18 лютого 2015 року травмою, а саме вогнепальним пораненням сідничної ділянки зліва з подвійним вогнепальним переломом сідничної кістки в області гілок вертлюжної западини з незначним зміщенням уламків та з помірним порушенням функції першого тазостегнового суглоба; внаслідок отримання травми в зоні проведення бойових дій заявник набув статусу особи 
з інвалідністю ІІ групи.
 
Факт же збройної агресії Російської Федерації проти України встановлено рядом нормативно-правових актів, зокрема Законом України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», та цей факт встановлення в судовому порядку не потребує.
 
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) 
та від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц (провадження 
№ 14-354цс19). 
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо тлумачення норм процесуального й матеріального закону, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів, зокрема апеляційного суду під час апеляційного перегляду справи, 
які їх обґрунтовано спростували.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
З огляду на наведене Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували норми права, повно і всебічно дослідили матеріали справи, дали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та прийняли у цій справі законні й обґрунтовані судові рішення, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 
2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий    Судді:	М. Є. Червинська   С. Ю. Бурлаков   В. С. Жданова   А. Ю. Зайцев   С. О. Карпенко