П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2676/20	

Категорія: 111020300          Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 16.02.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.
при секретарі – Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року Головне управління (далі ГУ) ДПС у Миколаївській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 213 363,40 грн. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2018 роки, визначений у податкових повідомленнях-рішеннях.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що оскаржила податкову вимогу від 05 жовтня 2016 року №11869-00 у суді. Тобто, податковий борг на суму 213 363,40 грн. не визначений остаточно. Відповідач вважає, що податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у неї не виникло, оскільки контролюючий орган не мав законних підстав формувати та направляти податкове повідомлення-рішення №11007-00 та податкову вимогу від 05 жовтня 2016 року №11869-00. Позивач з 10 лютого 2011 року припинила діяльність як фізична особа-підприємець. Вважає вимоги позивача безпідставними та незаконними.
ГУ ДПС у Миколаївській області подало відповідь на відзив, в якій зазначило, що податковий борг у сумі 213 363,40 грн. виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 27 квітня 2018 року №0593669-1302-1422 і від 22 травня 2019 року №0088444-5406-1422, які відповідач не оскаржила. Положеннями ПК України не передбачено направлення податкової вимоги на нову суму податкового боргу. Предметом розгляду у справі №814/948/17 є не скасування податкової вимоги, а стягнення з відповідача податкового боргу.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року позов ГУ ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 213 363,40 грн. – задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) податковий борг у сумі 213 363,40 грн (двісті тринадцять тисяч триста шістдесят три грн 40 коп.) у дохід держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          адміністративна справа №400/2676/20 повинна була розглядатися судом першої  інстанції за правилами ст. 283 КАС України. Підставою до відкриття провадження у адміністративній справі №400/2676/20 могла бути лише заява податкового органу про стягнення податкового боргу подана у процесуальні строки встановлені абз.1 ч.2 ст. 283 КАС України з урахуванням приписів ст. 270 КАС України, зміст такої заяви повинен був відповідати вимогам ч.2 ст. 283 КАС України;
-          позовна заява про стягнення податкового боргу не відповідала вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а тому судом першої інстанції помилково відкрито провадження у справі;
-          низької якості, нерозбірливі, непридатні для читання ксерокопії письмових документів, що були додані в.о. начальника Головного управління ДПС у Миколаївській області Прокофєвим Д.І., до позовної заяви в якості письмових доказів, не є такими за визначенням, їх форма, зміст та юридична природа викликають у апелянта обґрунтовані сумніви щодо відповідності ксерокопій оригіналам, а відтак й розумний сумнів щодо їх достовірності, допустимості, належності, достатності, наявності у ксерокопій документів юридичної сили; 
-          якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги; 
-          з приводу стягнення з ОСОБА_1 , податкового боргу у розмірі 37 538,15 грн., за податковою вимогою форми "Ф" від 05 жовтня 2016 року №11869-00 ГУ ДФС у Миколаївській області звернулося з адміністративним позовом ще 10 серпня 2017 року - адміністративна справа №814/948/17, відтак повторне включення ГУ ДПС у Миколаївській області до загальної суми податкового боргу у сумі 213 363,40 грн., стягнення якої ГУ ДПС у Миколаївській області вимагає у позовній заяві про стягнення податкового боргу вих.№148/9/14-29-08-06-04 від 19 червня 2020 року є незаконним, протиправним, таким що суперечить вимогам ст.ст.3, 8, 19 Конституції України та ст. 61 Конституції України за якою, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення;
-          позовна вимога про стягнення з відповідача в дохід держави податкового боргу, що утворився нібито у зв`язку із несплатою ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є завідомо неконституційною, незаконною, неконкретною та такою ще з жодних обставин не могла бути задоволена судом першої інстанції, оскільки місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не є держаним податком, не входить до складових елементів дохідної частини Державного бюджету України, він справляється на відповідні рахунки місцевого бюджету;
-          якщо припустити, що дійсно рекомендованим поштовим відправленням на поштову адресу апелянта надсилалося податкове рішення-повідомлення від 27 квітня 2018 року №0593669-1302-1422, то воно з урахуванням нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень було подано контролюючим органом до відділення поштового зв`язку 07 липня 2018 року, що суперечить пп.266.7.2., п.266.7 ст. 266 ПК України, як відомо суду апеляційної інстанції, згідно пп.266.10.2. п.266.10. ст. 266 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені пп.266.7.2 п.266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
ГУ ДПС у Миколаївській області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
Податковим повідомленням-рішенням від 27 квітня 2018 року №0593669-1302-1422 відповідачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у сумі 98 622,40 грн. Рішення відповідач отримала 10 липня 2018 року.
Податковим повідомленням-рішенням від 22 травня 2019 року №0088444-5406-1422 відповідачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у сумі 114 721,00 грн. Рішення відповідач отримала 15 серпня 2019 року.
Відповідач податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2018 року №0593669-1302-1422 і від 22 травня 2019 року № 0088444-5406-1422 не оскаржила.
Податкові зобов`язання відповідач не сплатила. 
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що питання правомірності визначення позивачем суми податкового зобов`язання не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення, згідно з якими відповідну суму збільшено, не є предметом позову у справі, а отже, суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їхній правовий аналіз.
Вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування в даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку: встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо. 
Враховуючи встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено виникнення у відповідача податкового боргу в сумі 213 363,40 грн.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 5-12, 19, 77, 283 КАС України, п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14, пп.19-1.1.22 п.19-1.1 ст. 19-1, пп.20.1.34 п.20.1 ст. 20, п.57.3 ст. 57, п.п.95.1, 95.2 ст. 95 п.102.4 ст. 102 ПК України.
Колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Спірним питанням у цій справі є застосування п.102.4 ст. 102 ПК України у взаємозв`язку із положеннями КАС України в частині порядку звернення контролюючого органу до суду з вимогами про стягнення податкового боргу та порядку обчислення строку давності для його стягнення.
Частиною 4 ст. 5 КАС України встановлено право на звернення до адміністративного суду суб`єктів владних повноважень виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Відповідно до ч.1 ст. 283 КАС України, провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема, щодо: стягнення коштів за податковим боргом.
Заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі (ч.2 ст. 283 КАС України).
Порядок розгляду справ за зверненням суб`єкта владних повноважень щодо погашення податкового боргу платників податків врегульовано також нормами ПК України, якими, зокрема, передбачено право контролюючого органу звертатися до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку в загальному позовному порядку.
Як визначено у пп.19-1.1.22 п.19-1.1 ст. 19-1 ПК України до функцій контролюючих органів належить здійснення погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.
Згідно з пп.20.1.34 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п.95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених п.95.2 ст. 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу.
При цьому положення податкового законодавства не встановлюють імперативного обов`язку щодо звернення контролюючого органу з вимогами про стягнення податкового боргу, саме в порядку ст. 283 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа №560/4497/18), від 01 жовтня 2019 року (справа №824/1236/18-а), від 30 січня 2020 року у справі №0940/2276/18 (№К/9901/29891/19).
Отже, доводи скаржника, що контролюючий орган може звернутися до суду лише у формі заяви про стягнення податкового боргу та виключно в порядку статті 283 КАС України є безпідставними, оскільки ґрунтуються на власному тлумаченні відповідачем норм права.
Власне розуміння порядку звернення контролюючого органу з вимогою про стягнення податкового боргу, не змінюють вищенаведене правове регулювання, яке передбачає наявність у контролюючих органів альтернативних форм звернення до суду з такою вимогою: 1) у спеціальному порядку із заявою (зі скороченими строками як звернення до суду, так і судового розгляду); 2) в загальному порядку з адміністративним позовом (із загальними строками звернення до суду та судового розгляду). 
Вирішуючи питання про відкриття провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції, крім іншого, з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, КАС України, чи подана вона особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; з`ясовує наявність чи відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Колегією суддів досліджено матеріали адміністративного позову, та не встановлено підстав для його повернення.
Письмові докази, надані відповідачем разом з позовом відповідають вимогам ст.ст. 74-75 КАС України щодо їх належності, допустимості та достатності, а отже, посилання апелянта на неналежну якість додатків до позову не беруться колегією суддів до уваги, та спростовують доводи щодо неправомірного їх врахування судом першої інстанції під час розгляду даної справи.
Отже, посилання відповідача на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині відкриття провадження у цій справі є неприйнятними, а висновки апеляційного суду в цій частині є правильними.
Як вбачається з матеріалів справи, податковим повідомленням-рішенням від 27 квітня 2018 року №0593669-1302-1422 (яке відповідач отримала 10 липня 2018 року) нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у сумі 98 622,40 грн. 
Податковим повідомленням-рішенням від 22 травня 2019 року №0088444-5406-1422 (яке відповідач отримала 15 серпня 2019 року) відповідачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у сумі 114 721,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що доказів сплати цих податкових зобов`язань або оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 суду не надала.
Стосовно доводів апелянта про те, вона звільнена від відповідальності, передбаченої ПК України, за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, колегія суддів зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду в постанові від 13 лютого 2018 року у справі №820/1975/17, - порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, не впливає на його законність.
У відповідності до п.57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1 -54.3.6 п.54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений ПК України строк, є податковим боргом.
Відповідно до пп.59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п.59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Пунктами 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Податкова вимога була направлена відповідачу 05 жовтня 2016 року за №11869-00 на суму 37 538,15 грн. та отримана нею 08 жовтня 2016 року. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. Чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу після набрання чинності ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року (справа №810/2533/16), від 20 листопада 2018 року (справа №804/7638/16), від 04 березня 2019 року (справа №2а-6053/11/1070).
Враховуючи те, сума 213 363,40 грн. набула статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу, а також те, що відсутні докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення даної податкової заборгованості в сумі, така підлягає стягненню з відповідача.
За таких обставин, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 213 363,40 грн.
Доводи апелянта про повторне включення суми 37 538,15 грн. в податкову вимогу спростовуються наданим податковим органом витягом з ІКП платника податку, з якого вбачається, що сума 213 363,40 грн. включає лише податкові зобов`язання визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 27 квітня 2018 року №0593669-1302-1422 та від 22 травня 2019 року №0088444-5406-1422.
Також, колегія суддів зазначає, що визначення коду бюджетної класифікації під час стягнення спірного податкового боргу (в дохід місцевого бюджету або в дохід держави) буде відбуватись під час виконання даного судового рішення, а тому не заслуговують на увагу та не є підставою для відмову у задоволенні позову про стягнення податкового боргу.
Колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, п.29).
Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи апелянта у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.