ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 р.	Справа № 440/6799/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 29.12.20 року по справі № 440/6799/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати  Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" протиправними. Зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп, НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору  у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права,  просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 25.05.2020 року до управління через веб-портал із заявою на призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: паспорт, код, диплом, трудову книжку (копія). Стаж роботи для призначення пенсії зараховано по індивідуальним відомостям на застраховану особу та диплому, оскільки трудова надана в копії. Вказує, що аналіз документів показує, що страховий стаж складає 27 років 01 місяць 25 днів, документи подані з порушенням пункту 2.23 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), а саме подано копію трудової книжки, а також довідки про роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-”ж” статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", для призначення грошової допомоги згідно п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058 заявницею на момент звернення за призначенням пенсії не надано. Рішенням від 28.05.2020 року призначено пенсію ОСОБА_1 . Стверджує, що заявниця повторно звернулася до управління 02.06.2020 року, надавши оригінал трудової та довідку від 01.06.2020 року Полтавської загальноосвітньої школи №18 про роботу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-”ж” статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для призначення грошової допомоги згідно п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058, тобто після винесення рішення про призначення пенсії. Перерахунок пенсії проведено з урахуванням страхового стажу за даними трудової книжки, наданої в оригіналі при повторному зверненні. Зауважує, що  управлінням прийнято рішення з урахуванням письмового звернення від 16.06.2020 року №3354/Х-1600-20 відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги згідно п. 7-1 розділу XV “Прикінцевих положень” Закону №1058 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу на момент звернення (30 років). До управління 07.08.2020 втретє звернулась гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою на призначення грошової допомоги згідно з п.7-1 розділу XV “Прикінцевих положень” Закону №1058. Вважає, що управлінням повторно прийнято вмотивоване рішення про відмову гр. ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги згідно п.7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу (30 років) на момент звернення, яке не підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що апеляційна скарга носить виключно абстрактно-описовий характер надуманих апелянтом порушень зі сторони суду першої інстанції, текст якої повністю дублює текст відзиву на позовну заяву. Вказує, що відмова Пенсійного фонду України у проведенні виплат порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань. Стверджує, що право на отримання грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії по віку. 
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 25 травня 2020 року ОСОБА_1 через веб-портал звернулась до ГУПФУ у Полтавській області з приводу визначення права на грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
До звернення позивачем додано паспорт, код, диплом, трудову книжку (копія).
Крім того, 02 червня 2020 року позивач звернулась до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, до якої додала документи: паспорт/посвідка, трудова книжка або документ про стаж, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення, довідка про прийняття на роботу (навчання №106 від 01 червня 2020 року), про що уповноваженим працівником органу Пенсійного фонду складено розписку-повідомлення.
15 червня 2020 року ОСОБА_1 подала до ГУПФУ в Полтавській області заяву про надання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
22 червня 2020 року ГУПФУ в Полтавські області прийнято рішення №880, яким встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 01 місяць 25 днів. ГУПФУ в Полтавській області вказує на те, що документи подано з порушенням пункту 2.23 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), а саме: подано копію трудової книжки, а також на момент звернення за призначенням пенсії не подано довідку про роботу у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”- “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, для призначення грошової допомоги  згідно пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про призначення пенсії прийнято 28 травня 2020 року. Рішення прийнято з урахуванням звернення ОСОБА_1 від 16 червня 2020 року ГУПФУ у Полтавській області, яким у призначені одноразової грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю страхового стажу (30 років) на момент звернення.
Листом від 25 червня 2020 року ГУПФУ в Полтавській області повідомило ОСОБА_1 , що згідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу визначеної тривалості. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців – які народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 по 31 березня 1961 року. Враховуючи, що позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на пенсійне забезпечення згідно чинного законодавства позивач набула 21 червня 2020 року. Оскільки звернення за призначенням пенсії відбулося 25 травня 2020 року, що не дало можливості встановити факт роботи на день досягнення пенсійного віку на посадах, що дають паво на  призначення пенсії  на призначення пенсії за вислугу років, тому грошова допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не призначалась.
04 липня 2020 року ОСОБА_1 подала до ГУПФУ в Полтавській області заяву про надання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
07 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії до якої додано документи: паспорт/посвідку, трудову книжку або документ про стаж, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення, довідка про прийняття на роботу (навчання №106 від 01 червня 2020 року), про що уповноваженим працівником органу Пенсійного фонду складено розписку-повідомлення.
Щодо повторного звернення ОСОБА_1 від 07 серпня 2020 року ГУПФУ в Полтавській області прийнято рішення  від 10 серпня 2020 року №120, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю страхового стажу (30 років) на момент звернення.
Позивач не погодилась із відмовою відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент призначення пенсії по віку працювала у відповідному навчальному закладі, який віднесений до закладів освіти та має достатній трудовий стаж роботи в даному закладі, що не оспорюється самим відповідачем, тому позивач має право на одержання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції Українивизначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Згідно з п. 7-1 Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів зазначає, що право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії по віку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 року у справі №127/9277/17.
Пунктами 1.6 та 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року    №22-1 (далі по тексту – Порядок №22-1) зокрема визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
За обставинами справи, ОСОБА_1 звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 25 травня 2020 року. На момент звернення ОСОБА_2 виповнилося 59 років 5 місяців і 5 днів.
Отже, позивачем дотримано строк звернення до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії, визначений пунктом 1.7 Порядку №22-1.
ГУПФУ у Полтавській області рішенням від 22 червня 2020 року №880 підставу для відмови у призначенні призначення грошової допомоги ОСОБА_1 згідно пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначає як недосягнення ОСОБА_1 пенсійного віку та відсутність страхового стажу (30 років) на момент звернення: відповідач вказує на те, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 01 місяць 25 днів; документи подано з порушенням пункту 2.23 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), а саме: подано копію трудової книжки, а також на момент звернення за призначенням пенсії не подано довідку про роботу у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”- “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, для призначення грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; рішення про призначення пенсії прийнято 28 травня 2020 року. Також відповідач вказує, що рішення прийнято з урахуванням звернення ОСОБА_1 від 16 червня 2020 року ГУПФУ у Полтавській області.
Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про освіту» невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту – Порядок № 1191).
Відповідно до п.п. 5, 6, 7 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті   55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Пунктом 2 Порядку №1191 визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 “Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”.
Зміст Розділу 1 “Освіта” Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 (далі по тексту – Постанова №909) в частині “Найменування закладів і установ” містить зазначення “Загальноосвітні навчальні заклади” та “Позашкільні навчальні заклади”, а в частині «Найменування посад» містить зазначення учителі, заступники з навчально-виховної роботи та, відповідно, завідуючі відділами.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №462/5636/16-а.
За матеріалами справи, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 в період з 15 серпня 1983 року і до моменту звернення до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії працювала на посадах, що відповідають переліку закладів і установ освіти, визначеному Постановою №909, а саме: з 15 серпня 1983 по 31 січня 2006 року позивач працювала на посаді вчителя хімії і біології Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №18 Полтавської міської ради Полтавської області; з 1 лютого 2006 року по 31 серпня 2010 року – завідуюча відділом біології та методичної роботи, керівника гуртків Полтавського обласного еколого-натуралістичного центру учнівської молоді Полтавської обласної ради; з 01 вересня 2010 року по час звернення до органу Пенсійного фонду – заступником директора з навчально-виховної роботи Полтавської загальноосвітньої школи №18 І-ІІІ ступенів.
Водночас, із наданих відповідачем витягів по особовому рахунку ОСОБА_3 вбачається, що ГУПФУ у Полтавській області здійснило призначення пенсії 28 травня 2020 року та визначено страховий стаж 27 років 1 місяць 25 днів; але 09 червня 2020 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та визначено страховий стаж 41 рік 6 місяців 12 днів. В той час, як наявність страхового стажу більше 30 років підтверджено записами у трудовій книжці, копія якої подана відповідачеві при зверненні до органу Пенсійного фонду 25 травня 2020 року.
Беручи до уваги те, що право на отримання відповідної грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії по віку, з огляду на те, що позивач на момент призначення пенсії по віку працювала у відповідному навчальному закладі, який віднесений до закладів освіти та має достатній трудовий стаж роботи в даному закладі, що не оспорюється самим відповідачем, при цьому, на момент звернення до ГУПФУ в Полтавській області не одержувала пенсію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на одержання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Разом з тим, наявність у позивача достатнього пенсійного віку підтверджується, крім іншого, тим, що їй 28.05.2020 було призначено пенсію за віком (а.с. 73).
Додатково колегія суддів зауважує, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Позивач як громадянка України, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 28.08.2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17, від 27.02.2019 року у справі №423/3544/16-а та від 31.01.2019 року у справі №233/1181/17.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює відзив на позов, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено, в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано,  в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.
Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця  справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 по справі № 440/6799/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  22.06.2021 року