ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 р. 	Справа № 440/4619/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко,  м. Полтава, по справі № 440/4619/18
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі №440/4619/18, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання рішення суду у даній справі.
В обґрунтування поданої заяви звернув увагу на невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі №440/4619/18, що підтверджується надісланими ГУПФУ в Харківській області листами від 28.12.2020 року та від 16.02.2021 року із поясненнями причин невиконання судового рішення. Враховуючи фактичне невиконання судового рішення у справі № 440/4619/18, із посиланням на положення ч.2 ст.19, ст.129-1 Конституції України, ст.ст. 370, 382 КАС України, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.05.2020 року у справі № 800/320/17 щодо відсутності застережень встановлення судового контролю після ухвалення судового рішення та безпідставність посилань пенсійного органу на відсутність бюджетних коштів, скасування в судовому порядку постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649, яка встановлювала порядок виплати пенсії, просить задовольнити вимоги заяви, поданої в порядку ст.382 КАС України.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі №440/4619/18 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №440/4619/18 - залишено без розгляду.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття ухвали суду з порушенням норм Конституції України та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі №440/4619/18 та постановити нову ухвалу про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.0219 року у даній справі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на відсутність аргументів суду щодо відмови у застосуванні заходів судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року у справі № 440/4619/18, а також ігнорування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 14.05.2020 року у справі № 800/320/17 та Верховного Суду у постанові від 06.12.2019 року у справі №812/333/17, за якими у разі фактичного невиконання судового рішення суд має право  застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій незалежно від того, що  станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції таке рішення було відсутнє та прийнято вже після нього.
Враховуючи те, що встановлення судового контролю за виконання рішення суду не ставиться у залежність від його встановлення під час прийняття рішення у справі, а наявність відкритого виконавчого провадження не призвела до виконання судового рішення, за необхідності забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку, встановлення судового контролю на думку заявника забезпечить повний та всебічний захист його порушеного права.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, не надавши жодних пояснень та доказів щодо фактичного виконання судового рішення у справі № 440/4619/18, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Із посиланням на положення ст.382 КАС України, стверджує про очевидну безпідставність поданої заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, з огляду на можливість встановлення судового контролю лише під час прийняття рішення у справі та можливість судового провадження лише при вирішенні питання про накладення штрафу за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або неподання такого звіту.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року у справі № 440/4619/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення з 1 січня 2018 року відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 89% до 70% сум грошового забезпечення. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з розміру пенсії 89 відсотків суми грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року, та провести виплату перерахованої пенсії з 1 січня 2018 року з урахуванням фактично сплачених сум. 
У задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача надалі виплачувати пенсію у розмірі 89% грошового забезпечення відмовлено. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704,80 грн.
З огляду на невиконання пенсійним органом означеного судового рішення, позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст.382 КАС України.
Залишаючи без розгляду заяву позивача, суд першої інстанції виходив з її очевидної безпідставності, з огляду на можливість встановлення судового контролю лише під час прийняття рішення по справі та вирішення судом питання встановлення судового контролю під час прийняття рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року у справі №440/4619/18.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
Приписами ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до  ст. 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вимогами ст. 14 КАС України  визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів". 
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що  складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт  3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року  № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України”, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової   (абз. 1 пп. 3.2     п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).
На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 КАС України.
З метою забезпечення виконання судового рішення ст. 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту, суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Колегією суддів встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року у справі №440/4619/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з розміру пенсії 89 відсотків суми грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року, та провести виплату перерахованої пенсії з 1 січня 2018 року з урахуванням фактично сплачених сум. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 року у справі №440/4619/18 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі № 440/4619/18 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
В силу ч.1 ст.255 КАС України рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року у справі №440/4619/18  в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з розміру пенсії 89 відсотків суми грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 року, та провести виплату перерахованої пенсії з 1 січня 2018 року з урахуванням фактично сплачених сум, набрало законної сили 11.12.2019 року (дата прийняття ухвали Другого апеляційного адміністративного суду про повернення апеляційної скарги пенсійного органу).
Основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Разом з цим, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду від 18.03.2021 питання виконання судового  рішення (наявність або відсутність документів відповідача, які б свідчили про виконання або невиконання судового рішення), судом не досліджувалися. Суд лише обмежився посиланням на вирішення питання встановлення судового контролю під час прийняття рішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 та на відсутність підстав для її розгляду після прийняття рішення по справі, що, на думку колегії суддів є передчасним висновком, ухваленим з порушенням норм процесуального права, без встановлення обставин виконання (невиконання) судового рішення. 
Слід зауважити, що положення КАС України не містять такого обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.
Враховуючи, що відповідно до ст. 382 КАС України, судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), слід дійти висновку, що для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17, що в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Отже, вирішення судом під час прийняття судового рішення 04.11.2019 року вищевказаного питання не позбавляє суд першої інстанції обов`язку дослідження та, за наявності для цього підстав, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а тому висновки суду першої інстанції та доводи пенсійного органу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про можливість розгляду заяви про встановлення судового контролю лише під час прийняття рішення по справі, колегія суддів вважає безпідставними.
Крім того, залишаючи без задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення під час прийняття рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року у справі №440/4619/18, суд виходив з їх передчасності (підстав вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення після набрання ним законної сили на дату прийняття рішення не існувало). 
Проте, на даний час рішення суду фактично залишається невиконаним (зворотного відповідачем не доведено), що становить більше одного року з моменту набрання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі № 440/4619/18 законної сили (датою прийняття ухвали Другого апеляційного адміністративного суду, якою повернуто апеляційну скаргу ГУПФУ в Полтавській області є 11.12.2019). Доказів виконання рішення суду шляхом виплати ОСОБА_1 суми пенсії з 1 січня 2018 року з урахуванням фактично сплачених сум, не надано ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем взагалі вживалися будь-які заходи з метою виконання судового рішення, а судом першої інстанції вказані обставини не досліджувалися.
Посилання суду на можливість судового провадження лише при вирішенні питань про накладення штрафу за наслідками розгляду судом звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або неподання звіту взагалі є надуманими та такими, що не відповідають ст.382 КАС України, на яку посилається суд, оскільки вказана процесуальна норма не містить таких обмежень, як неможливість розгляду в судовому порядку питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції при розгляді заяви про встановлення судового контролю, поданої в порядку ст.382 КАС України, норм ст.166 КАС України є безпідставним, оскільки у суду відсутні повноваження залишати без розгляду таку заяву.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про очевидну безпідставність та необгрунтованість поданої заяви про встановлення способу виконання рішення суду передчасним та такими, що зроблені при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. 
Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи,  які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення  норм процесуального  права,  які призвели до неправильного    вирішення  питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Приписами ст. 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 року по справі №440/4619/18 підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апелянта про необхідність задовольнити вимоги його заяви колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до ч. 1  ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України саме суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 по справі № 440/4619/18 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою справу №440/4619/18 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій