ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р.           Справа№ 910/21004/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
секретар судового засідання - Добрицька В.С.
учасники справи згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 29.03.2021 
у справі № 910/21004/20 (суддя Босий В.П.)
за позовом Міністерства оборони України
до Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс"
про стягнення 245     231,70 грн
УСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (надалі - "Банк") про стягнення 245    231,70 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 245   231,70 грн, які відповідач зобов`язався сплатити на користь позивача згідно умов банківської гарантії №13283/20-ТГ від 01.07.2020 унаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сівертекс" своїх зобов`язань як переможця відкритих торгів на закупівлю індивідуального обмундирування (35810000-5) (Пальто зимове) відповідно до оголошення UA-2020-05-28-007093-b від 28.05.2020.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/21004/20 позовні вимоги Міністерства оборони України задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії у розмірі 245 231 грн 70 коп. та судовий збір у розмірі 3 678 грн 48 коп.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 
судом установлено факт настання гарантійного випадку за Гарантією та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку зі сплати на користь позивача суми гарантії.
Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівертекс"  подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/21004/20 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначав, що ТОВ "Сівертекс" у даній справі є третьою особою на стороні відповідача і у випадку вступу в силу оскаржуваного рішення, сума банківської гарантії може бути у подальшому стягнута відповідачем з третьої особи.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс" у справі №910/21004/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/21004/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс". Розгляд справи призначено на 26.05.2021.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.      В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
З матеріалів господарської справи убачається наступне.
Міністерством оборони України проведено відкриті торги на закупівлю товару - індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Пальто зимове) два лоти відповідно до оголошення UA-2020-05-28-007093-b від 28.05.2020.
ТОВ "Сівертекс" заявило про свої наміри про участь в закупівлі та подало передбачені умовами закупівлі документи.
01.07.2020 на виконання учасником (ТОВ "Сівертекс") умов закупівлі щодо надання електронної банківської гарантії Банком надано позивачу банківську гарантію №13283/20-ТГ (далі - Гарантія), за умовами якої відповідач гарантував позивачу виплату суми, що складає 245     231,00 грн. протягом 5 банківських днів після одержання від позивача викладеної українською мовою, підписаною уповноваженою особою позивача та направленої за адресою відповідача до закінчення строку дії Гарантії письмової вимоги. 
Така письмова вимога мала містити заяву про те, що учасник не виконав свої зобов`язання по закупівлі у таких випадках:
- відкликання тендерної пропозиції учасником після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються дійсними;
- не підписання договору про закупівлю учасником, який став переможцем тендеру;
- ненадання переможцем процедури закупівлі у строк, визначений ч. 6 ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі", документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі";
- ненадання переможцем процедури закупівлі забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.
Загальна сума Гарантії за її умовами залишалася незмінною.
Гарантія набуває чинності 01.07.2020 і діє по 01.11.2020 включно.
Зобов`язання відповідача за Гарантією припинялися на підставі:
- сплати позивачу загальної суми Гарантії,
- закінчення строку, на який видана Гарантія,
- відмови позивача від своїх прав за Гарантією,
- закінчення строку дії забезпечення цінової пропозиції,
- укладення договору про закупівлю з учасником, який став переможцем закупівлі,
- відкликання тендерної пропозиції до закінчення строку її подання,
- закінчення тендеру в разі неукладення договору про закупівлю з жодним з учасників, які подали цінові пропозиції. 
Згідно протоколу засідання тендерного комітету Міністерства оборони України щодо прийняття рішення про намір укласти договір за процедурою відкритих торгів щодо закупівлі Індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Пальто зимове) від 31.07.2020 №75/283/5 ТОВ "Сівертекс" визнано переможцем відкритих торгів щодо закупівлі: лот 1. Військова уніформа (35811300-5) (Пальто зимове, вид 1 та вид 2).
Рішенням тендерного комітету позивача, оформленим протоколом засідання тендерного комітету №75/283/6 від 01.09.2020, відхилено тендерну пропозицію ТОВ "Сівертекс" на закупівлю індивідуального обмундирування (35810000-5) (Пальто зимове) два лоти за лотом 1 у зв`язку з тим, що переможець закупівлі: відмовився від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або укладення договору про закупівлю та не надав забезпечення виконання договору про закупівлю, якщо таке забезпечення вимагалося замовником.
Позивач звернувся до Банку із вимогою №286/2/6391 від 04.09.2020 про те, що у зв`язку із настанням гарантійного випадку згідно умов Гарантії, відповідачу слід перерахувати позивачу кошти в сумі 245   231,70 грн. Підстава для гарантійного випадку: не підписання договору про закупівлю учасником, який став переможцем тендеру та ненадання переможцем процедури закупівлі забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією про процедурі закупівлі "Індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Пальто зимове).
З матеріалів справи слідує, що відповідачем направлена позивачу відповідь №05-1/04/7953 від 18.09.2020 на вимогу позивача від 04.09.2020, згідно якої відповідач відмовив у задоволенні вимоги у зв`язку з тим, що не підписання ТОВ "Сівертекс" договору про закупівлю, який не відповідав вимогам змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону та ненадання забезпечення такого договору, не є порушенням зобов`язання принципала, що передбачаються його пропозицією.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Спір у справі виник у зв`язку з незаконною, на думку позивача, відмовою Банку сплатити на користь позивача гарантійний платіж у розмірі 245     231,70 грн.
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновку суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.
Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Банківська гарантія - це документ, який видається банком і адресований конкретному кредитору організації. 
Згідно банківської гарантії банк бере на себе зобов`язання погасити можливу заборгованість фірми перед кредитором за вимогою кредитора при настанні визначених умовах договору. 
При цьому банк зобов`язується виплатити кредитору "тверду", заздалегідь обумовлену суму. 
Особливість такої угоди полягає в тому, що на момент оформлення банківської гарантії, самого зобов`язання перед кредитором у організації ще не існує, тобто кредитор є потенційним. 
Причому в майбутньому заборгованість за придбані товари, роботи або послуги може так і не з`явитися. 
Положеннями статей 546, 560, 561 ЦК України та статті 200 ГК України, передбачено, що:
- виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком;
- за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником;
- гарантія діє протягом строку, на який вона видана; гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше;
- гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Суд зазначає, що відповідальність гаранта перед кредитором носить грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов`язання гарант повинен сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою НБУ 15.12.2004 № 639 (далі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Відповідно до п. 5 розділу 1 Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.
Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Суд зазначає, що гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником. Проте, особливістю гарантії є те, що її чинність не залежить від дійсності або чинності основного зобов`язання, що забезпечується гарантією. Отже, гарантійне зобов`язання носить самостійний, автономний характер по відношенню до основного зобов`язання.
Водночас, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі (ч. 1). До вимоги додаються документи, вказані в гарантії (ч. 2). У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (ч. 3). Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано (ч. 4). Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією (ч. 5).
Таким чином, зобов`язання гаранта здійснити його виконання відповідно до умов гарантії виникає після порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. При цьому, для пред`явлення гаранту вимоги кредиторові достатньо лише факту порушення боржником виконання основного зобов`язання.
Гарантією відповідачем гарантувалося позивачу сплата 245 231,70 грн протягом 5 банківських днів після одержання відповідачем викладеної українською мовою та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги позивача, в якій позивач заявляє про невиконання ТОВ "Сівертекс" своїх зобов`язань, передбачених умовами закупівлі, зокрема:
- відкликання тендерної пропозиції учасником після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються дійсними;
- не підписання договору про закупівлю учасником, який став переможцем тендеру;
- ненадання переможцем процедури закупівлі у строк, визначений ч. 6 ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі", документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі";
- ненадання переможцем процедури закупівлі забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.
Як убачається із матеріалів справи, пунктом 2.1 розділу VI тендерної документації на спірну закупівлю передбачено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. У випадку обґрунтованої необхідності строк для укладення договору може бути продовжений до 60 днів.
Відповідно до п. 6.1 указаного розділу тендерної документації замовником вимагається від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору у формі депозиту (безвідсоткового) - внесення на рахунок замовника суми, яка дорівнює 5% вартості договору.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Судом першої інстанції було установлено, що жодним із учасників судового процесу не заперечувався факт непідписання ТОВ "Сівертекс" з Міністерством оборони України відповідного договору у визначений тендерною документацією строк (до 20.08.2020) та невнесення ним відповідного забезпечувального платежу.
Посилання апелянта, що не укладення з замовником відповідного договору відбулося у зв`язку з діями самого позивача у частині зміни строків поставки товару не підтверджується жодним належним та допустимим доказом у справі. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що оскільки ТОВ "Сівертекс" стало переможцем процедури закупівлі, проте у визначений строк договір на закупівлю не був підписаний, а сума забезпечення не була внесена на рахунок позивача як передбачено умовами тендерної документації, то має місце порушення гарантійних умов, передбачених Гарантією.
Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки судом було установлено настання гарантійного випадку за Гарантією та відповідно невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку зі сплати на користь позивача суми гарантії, то позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.
Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/21004/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/21004/20 залишити без задоволення.
2. Рішення  Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/21004/20 залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2021. 
Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов