ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/239/21 Справа № 701/251/21 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП	Головуючий у І інстанції Маренюк В. Л. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 р.                                          м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №701/251/21 відносно  ОСОБА_1 , що надійшли з Маньківського районного суду, Черкаської області за апеляційною скаргою останнього ,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого без реєстрації по АДРЕСА_2 , непрацюючого, інваліда ІІ гр. з дитинства,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 17.03.2021 о 19 год. 03 хв., був затриманий по вул. Соборна 1, смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, за керування транспортним засобом автомобілем "ВАЗ-2107", державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження в установленому законом порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою місцевого суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову місцевого суду, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що відеозапис є неповним. Вказує, що він наполягав на проведенні огляду на стан сп’яніння в медичному закладі, однак працівниками поліції його доставку туди не було забезпечено, у зв’язку з чим він вимушений був самостійно проходити медичний огляд, згідно якого він був тверезим. Зазначає про порушення працівниками поліції вимог інструкції під час складання акту огляду та напрвлення на освідування до медичного закладу.
Заслухавши думку захисника Слободянюка І.В. в режимі відеоконференції з Маньківським районним судом, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.
Висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях  ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку. 
Обґрунтування невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, які містяться в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються наявними по справі доказами, зокрема:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 492191 від 17.03.2021, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що  ОСОБА_1 17.03.2021 о 19 год. 03 хв. був затриманий по вул. Соборна 1, смт. Маньківка Маньківського району Черкаської області, за керування транспортним засобом автомобілем "ВАЗ-2107", державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками  алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження в установленому законом порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України ( а.с. 2);
- даними відеозапису на якому зафіксовано факт керування  ОСОБА_1 автомобілем "ВАЗ-2107", а також те, що останній на неодноразові пропозиції працівників поліції відмовлявся від проходження огляду як на місці зупинки за допомогою приладу «Drager», так і в закладі охорони здоров`я (а.с. 5).
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.
Посилання апелянта на відсутність свідків під час складання адміністративних матеріалів є безпідставними, оскільки згідно вимог ч.2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В матеріалах справи міститься відеозапис подій, які викладені в протоколі, а тому наявність свідків є необов`язковою. 
Доводи апелянта про те, що відеозапис є неповним - нічим не підтверджені. Згідно даних відеозапису працівники поліції неодноразово пропонували  ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки і в медичному закладі, однак останній категорично відмовився, а тому його доводи про те, що не було забезпечено його доставку до медичного закладу - є недоречними.
Твердження апелянта про те, що він в порядку самозвернення пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, згідно висновку якого він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, є неприйнятними, оскільки останньому ставиться в вину не керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що також передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Згідно п.10 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» - результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. П.7 розділу І вказаної інструкції передбачає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З викладеного вбачається, що форма направлення та акт огляду складається лише у тих випадках, коли особа погоджується пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі або на місці зупинки.
Таким чином, доводи апелянта щодо допущених порушень поліцейськими під час складання направлення та акту огляду є безпідставними, оскільки в даному випадку вони є необов`язковими, так як протокол про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
В описовій частині постанови місцевого суду вказано про те, що  ОСОБА_1 відмовився від проходження в установленому законом порядку освідування на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, хоча згідно протоколу відмова  ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі.
Оскільки в матеріалах справи та в мотивувальній частині оскаржуваної постанови не міститься будь-яких посилань на свідків в присутності яких ОСОБА_1 відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння, тому зазначення місцевим судом про них в описовій частині є опискою, яка може бути виправлена з ініціативи суду, або за заявою зацікавленої особи.
З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина  ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження по справі - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2021 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка