П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_______________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р. Категорія 106030000	м.Одеса	Справа № 540/3509/20	
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.
час і місце ухвалення: 13:29, м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

при секретарі	Вишневській А.В.	

за участю сторін:	 	
Позивач	ОСОБА_1 (паспорт)	
Пред-к позивача	Гончаренко А.Ю. (адвокат, ордер)	
Пред-к МЮУ	Бугайов В.В. (витяг)	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державна установа "Голопристанська виправна колонія (№7)" про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державна установа "Голопристанська виправна колонія (№7)" про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, мотивуючи його тим, що комісія не мала повноважень робити висновок про винуватість його у діях, оцінку яким може надавати виключно суд у кримінальному провадженні. Також, ОСОБА_1 зауважив, що зазначені у висновку правові норми є загальними та не містять конкретних порушень, які міг він вчинити, даних правопорушень він не вчиняв, про що зазначив у письмових поясненнях. Суть звинувачень, зазначених у висновку службового розслідування зводиться до начебто надання позивачем незаконних наказів своїм підлеглим будувати йому будинок, що підтверджується тільки поясненнями працівників колонії, висновок не містить в собі інших належних та допустимих доказів. ОСОБА_1 вважає, що висновки службового розслідування від 21.09.2020, затверджені 24.09.2020 не підтверджуються належними доказами та спірні накази Міністерства юстиції України від 12.10.2020 №3113/к, від  20.10.2020 № 3197/к є незаконними та підлягають скасуванню. 
          Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції допустив процесуальне порушення не врахував показання свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме, що останній вирощував на земельній ділянці ОСОБА_1 овочі. Крім того, вказує, що у своєму рішенні суд першої інстанції розділив поняття дисциплінарної та кримінальної відповідальності та досліджував лише питання дисциплінарної відповідальності, проте звинувачення комісії виходять за межі дисциплінарної відповідальності. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання наказів Міністерства юстиції України від 29.07.2020 року № 1961/7 “Про проведення службового розслідування” та від 28.08.2020 №2233/7 “Про продовження строку проведення службового розслідування” уповноваженими представниками комісії проводилось розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)”.
Службовим розслідуванням встановлено, що “співробітниками Управління з питань внутрішніх розслідувань безпеки персоналу з питань виконання кримінальних покарань (далі-співробітники УВБ) спільно із працівниками прокуратури Херсонської області в ході реалізації раніше отриманої оперативної інформації, встановлено факт зловживання начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_1 своїми службовими обов`язками.
Так, 08.07.2020 приблизно о 08.50 годин поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_1 , співробітниками УВБ було зупинено працівників державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” (далі-Установа), а саме начальника відділу нагляду і безпеки Установи майора внутрішньої служби ОСОБА_3 , начальника відомчої пожежної команди відомчої пожежної охорони Установи ОСОБА_2 та оператора хлораторної установки експлуатаційного персоналу об`єктів водопостачання та водовідведення відділу інтендантського та господарського забезпечення ОСОБА_4 , які вийшли із зазначеного будинку у робочому (брудному) одязі за інструментом до своїх автомобілів, що були припарковані поблизу сусіднього подвір`я. На запитання, що саме вони роблять в робочий час у вказаному місці, останні пояснити нічого не змогли. 
На місце події викликано слідчо-оперативну групу Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області, працівниками якої зібрано матеріали по зазначеному факту та цього ж дня внесено відомості до ЄО за № 5442.
Опитаний на місці події ОСОБА_3 , пояснив, що він спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за проханням начальника Установи Бутаєва Г.М., періодично проводить оздоблювальні роботи у вказаному будинку. Будь-яких грошових коштів за свою роботу вони не отримують. Причин, з яких ОСОБА_3 виконує зазначені роботи, останній пояснити не зміг.
Під час опитування ОСОБА_3 на місце події прибув начальник Установи, при цьому поводив себе зухвало та високомірно, заборонив своїм співробітникам надавати пояснення по даному факту та взагалі спілкуватись із співробітниками УВБ.
Цього ж дня, приблизно в 10.20 год., коли співробітники УВБ перебували в приміщенні кабінету начальника по роботі з персоналом Установи ОСОБА_5 та збирали документи, що підтверджують вказані вище факти, останню визвав до свого кабінету ОСОБА_1 , дав їй рапорт про надання відпустки ОСОБА_3 , написаний нібито 07.07.2020 та наказав підготувати проект наказу про відпустку останнього з 08.07.2020. Цього ж дня за № 28/ОС/ВП в Установі зареєстровано наказ «Про надання відпустки ОСОБА_3 ».
10.07.2020 року прокуратурою Херсонської області відомості за фактом зловживання службовим становищем начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” внесено до ЄРДР № 42020230000000062 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, відомості за фактом службового підроблення начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” внесено до ЄРДР №42020230000000063 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Вказані факти підтверджуються фотознімками зробленими на місці події, копією рапорту ОСОБА_3 , копією наказу про надання відпустки ОСОБА_3 та поясненням останнього які були надані ним на місці події та які долучені до матеріалів службового розслідування…”.
За наслідками проведеного службового розслідування, комісією, на аркуші 15 висновку, викладено свою думку за обставинами розслідування, а саме: “… на думку Комісії начальник державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковник внутрішньої служби ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків, порушив вимоги викладені в абзаці 1 розділу VІІІ Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017, грубо порушив вимоги ч. 4 ст. 14 Закону України “Про державну кримінально-виконавчу службу України”, зокрема порушив присягу співробітника Державної кримінально-виконавчої служби України, в частині недодержання Конституції та законів України, неналежного виконання своїх службових обов`язків, вимог статутів, порушень прав і свобод людини та громадянина, а саме своїх підлеглих, порушив вимоги ч. 1 ст. 16 Закону України Про державну кримінально-виконавчу службу України” в частині невиконання Законів України та недодержання норм професійної етики, порушив вимоги ст. 4 Закону України “Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України” в частині віддання підлеглим наказу, який суперечить Законам України, не виконав вимоги ст. 1 та ст. 7 Закону України “Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України” в частині порушення службової дисципліни, що виявилось у створенні неналежних умов проходження служби підлеглих, відсутності поваги до них та приниженні особистої гідності, грубо порушив вимоги ст. 19 Конституції України в частині примушування своїх підлеглих робити те, що не передбачено законодавством та в частині перевищення своїх владних повноважень, грубо порушив вимоги ст. 43 Конституції України в частині використання примусової праці своїх підлеглих.”.  
Відповідно, аркуш 16 висновку службового розслідування, містить пропозиції комісії, зокрема, пунктами 2-4 визначено: “… Подати висновок службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами начальницького та рядового складу державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” на розгляд та затвердження Міністру юстиції України ОСОБА_6 . Начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” - полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 пропонується притягнути до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з займаної посади. Копію затвердженого висновку службового розслідування направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, для надання правової оцінки діям начальника внутрішньої служби ОСОБА_1 ”.
Даний висновок службового розслідування підписаний членами комісії та скріплений печатками.
12.10.2020 року Наказом Міністерства юстиції України № 3113/к “Про накладення дисциплінарного стягнення”, яким відповідно до абз.2 преамбули, ст.ст. 12-14  Закону України “Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України” та п.131 п. 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, у зв`язку із неналежним виконанням службових обов`язків п. 1 наказу накладено дисциплінарне стягнення на начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , звільнивши його з посади. Пунктом 2 даного наказу начальнику Департаменту з питань виконання кримінальних покарань майору внутрішньої служби ОСОБА_7 наказано ознайомити ОСОБА_1 з даним наказом під особистий підпис. Контроль за виконанням цього наказу покладено на заступника Міністра Висоцьку О.
Зі змістом даного наказу позивач ознайомлений належним чином, що самим позивачем та сторонами не заперечувалось в ході розгляду справи.
20.10.2020 року Наказом Міністерства юстиції України № 3197/к “Про виконання дисциплінарного стягнення”, яким відповідно до абз.2 преамбули, ст.ст. 12-14  Закону України “Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України” та п.131 п. 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, у зв`язку із неналежним виконанням службових обов`язків п. 1 наказу наказано “Звільнити 22 жовтня 2020 року полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” та абзацу шостого пункту 3 частини першої статті 65 Закону України “Про Національну поліцію”.
Підстава: наказ Міністерства юстиції України від 12 жовтня 2020 року № 3113/к “Про накладення дисциплінарного стягнення”.
Пунктом 2 даного наказу зазначено “Зарахувати з 23 жовтня 2020 року в розпорядження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 згідно із ч. 5 ст. 23 Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” та п. 1 ч. 1 ст. 67 Закону України “Про Національну поліцію”.
Пунктом 3 спірного наказу зазначено “У разі відсутності ОСОБА_1 на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю датою звільнення вважати перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, що не перевищує встановленого законодавством строку; датою зарахування в розпорядження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції – наступний день після дати звільнення”.
Згідно п. 4 та п. 5 даного наказу Південному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань забезпечити 1) неухильне дотримання вимог ч.ч. 3 – 7 ст. 67 Закону України “Про національну поліцію”; 2) ознайомлення ОСОБА_8 з цим наказом під особистий підпис. Контроль за виконанням цього наказу покласти на заступника Міністра Висьоцьку О.
Щодо змісту даного наказу позивачу ОСОБА_1 відомо, але під підпис особисто не ознайомлено, оскільки позивач перебуває на лікарняному. 
З наданої суду першої інстанції відповіді Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 06.01.2021 № 12-71/Гр вбачається надіслання слідчому Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 матеріалів службового розслідування, затверджених 24.09.2020 року, що підтверджується супровідним листом від 22.10.2020 року №5/1-224.
Підставою для винесення спірних наказів Міністерства юстиції України від 12.10.2020 року № 3113/к “Про накладення дисциплінарного стягнення” та від 20.10.2020 року № 3197/к “Про виконання дисциплінарного стягнення” був висновок службового розслідування від 21.09.2020 року, затверджений Міністром юстиції України 24.09.2020р., яким було зафіксовано порушення начальником внутрішньої служби державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” - полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 . Конституції України, вимог чинного законодавства щодо професійної етики, службової дисципліни, зафіксовано перевищення своїх повноважень, неналежне виконання своїх службових обов`язків, вимог статутів, порушень прав і свобод людини та громадянина, а саме своїх підлеглих, у створенні неналежних умов проходження служби підлеглих, відсутності поваги до них та приниженні особистої гідності, підроблення службових документів, у зв`язку з чим дані накази є предметом розгляду у даній справі, та які позивач вважає незаконними та просить суд їх скасувати.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, не доведено відсутність у складі дій позивача порушень службової дисципліни, що зафіксовано у висновку службового розслідування від 24.09.2020 року, та не доведено неправомірність та незаконність прийнятого Міністерством юстиції України спірного наказу від 12.10.2020 року №3113/к.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 полковник внутрішньої служби, перебуває на посаді начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)”, за відповідною посадою відноситься до старшого начальницького складу згідно п. 4 ч. 6 ст. 14 Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” від 23.06.2005 № 2713-ІV, відповідно має нести службу згідно Конституції України, з дотриманням Кодексу професійної етики персоналу Кримінально-виконавчої служби України, Закону України “Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України”, зазначеного Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” та інших Законів, нормативно-правових актів.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частина 1 та частина 2 ст. 14 Закону України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” від 23.06.2005 № 2713-ІV (далі-Закон № 2713-ІV) визначає, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу, в якій зокрема, присягають неухильно додержуватися Конституції та законів України, бути чесним, гуманним, сумлінним і дисциплінованим, зберігати державну та іншу охоронювану законом таємницю, виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина (ч. 4 ст. 14 Закону № 2713-ІV). Підписаний текст присяги зберігається в особовій справі (ч. 5 ст. 14 Закону № 2713-ІV).
Частиною 1 статті 16 Закону № 2713-ІV визначено, що персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту. 
Закон України “Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України” від 22.02.2006 № 3460-IV (далі-Закон № 3460-IV, Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень та поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Статтею 1 Закону № 3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником. Начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов`язковими для виконання (п. 1, п. 7 ст. 3 Дисциплінарного статуту).
За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику (ст. 5 Дисциплінарного статуту).
Статтею 7 Дисциплінарного статут визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Частина 2 зазначеної статті передбачає, що у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.
Начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу. Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості. Начальник зобов`язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником (ч.ч. 1-3 ст. 8 Дисциплінарного статуту). 
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.
Кодекс професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 № 1272/5 (далі – Кодекс) - це система моральних норм, зобов`язань і вимог щодо сумлінного виконання службових обов`язків персоналом цієї служби, заснована на загальновизнаних моральних принципах і положеннях національного законодавства, міжнародних стандартах функціонування системи виконання кримінальних покарань.
Положення Кодексу спрямовані на встановлення етичних стандартів, пов`язаних зі статусом осіб з числа персоналу ДКВС України.
Відповідно до розділу ІІ Кодексу, останній стосується персоналу ДКВС України, до якого належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами. Норми Кодексу поширюються на персонал ДКВС України, до якого належить персонал Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, утворених для забезпечення виконання завдань ДКВС України. Персонал ДКВС України зобов`язаний дотримуватись цього Кодексу. 
Пункт 3 розділу ІV Кодексу “Персонал ДКВС України і система кримінальної юстиції” визначає, що персонал ДКВС України повинен працювати сумлінно та з повагою ставитись до людської гідності ув`язнених, засуджених, громадськості та своїх колег, що дасть змогу забезпечити та підтримати довіру до ДКВС України.
Згідно статті А розділу V Кодексу “Основні принципи поведінки персоналу ДКВС України” персонал ДКВС України на всіх рівнях несе персональну відповідальність за наслідки від своїх власних дій, бездіяльності або надання розпоряджень підлеглим, а також зобов`язаний завжди контролювати відповідність своїх дій закону.
Даним Кодексом серед основних принципів поведінки персоналу ДКВС України також визначено принципи доброчесності, поваги та захисту людської гідності, допомоги та підтримки, справедливості, неупередженості і відсутності дискримінації, співпраці, конфіденційність і захист даних.
Згідно розділу VІІ Кодексу “Поведінка персоналу ДКВС України у позаробочий час” персонал ДКВС України зобов`язаний не чинити дій і вчинків, що можуть зашкодити інтересам чи негативно вплинути на репутацію ДКВС України.
Пунктами 1 та 2 розділу VІІІ Кодексу “Обов`язки начальників та керівників” начальники та керівники органів і установ (далі – начальники та керівники) зобов`язані бути взірцями у питаннях етичної поведінки і працювати відповідно до цього Кодексу. Вони повинні бути прикладом для наслідування у питаннях ведення професійної, неупередженої та ефективної діяльності в кожному підпорядкованому органі або установі. Вони зобов`язані морально і психологічно підтримувати персонал, давати йому необхідні рекомендації щодо якісного виконання професійних обов`язків та мотивувати їх до професійного зростання. Начальники та керівники зобов`язані гарантувати, що їхній персонал належно виконує свої професійні обов`язки. Вони повинні реагувати на будь-яку поведінку, що порушує цей Кодекс, інформуючи про це, якщо це доречно, персонал ДКВС України, а у разі потреби інших відповідних посадових осіб. Вони повинні реагувати на будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам цього Кодексу, інформуючи при цьому в разі потреби й інших відповідних осіб.
Персонал ДКВС України зобов`язаний виконувати положення цього Кодексу, а також повинен запобігати і всіляко протидіяти будь-яким його порушенням. Особи з числа персоналу ДКВС України, які мають підстави вважати, що сталося або може статися порушення цього Кодексу, зобов`язані повідомити про це вищестояще керівництво і, якщо це необхідно, інші відповідні органи (розділ ІХ Кодексу “Прикінцеві положення”).
Частинами 1 та 2 статті 13 Дисциплінарного статуту визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.
Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання (ч. 7 ст. 13 Дисциплінарного статуту).
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 “Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України” (далі – Положення № 228), відповідно до якого Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, зокрема, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації (п. 1 Положення № 228).
Відповідно до п. 1 Положення № 228 Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно пункту 12 підпункту 131 Положення № 228 Міністр утворює уповноважені органи з питань пробації, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, навчальні заклади, заклади охорони здоров`я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи та організації, утворені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, застосовує заходи заохочення та притягує до дисциплінарної відповідальності, вносить подання щодо представлення до відзначення державними нагородами України, а також затверджує їх положення (статути).
Спірні накази від 12.10.2020 року № 3113/к та від 20.10.2020 року №3197/к були винесені та підписані Міністром юстиції України Малюська Д. відповідно до пункту 12 підпункту 131 Положення № 228. 
Відповідно до ч.ч. 1-6 ст.14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. 
Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. 
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.
З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2020 року за № 5/1-5017/Гр, за підписом в.о. начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань майора внутрішньої служби ОСОБА_10 було надіслано листа до Міністра юстиції України щодо встановленого співробітниками Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з працівниками прокуратури Херсонської області факту зловживання начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 своїми службовими обов`язками, а саме всупереч інтересам служби надає підлеглим працівникам усні вказівки щодо проведення останніми ремонтних та оздоблювальних робіт у його будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які проводились у їх робочий час. В даному листі також викладено встановлені обставини 08.07.2020, та обставини опитування ОСОБА_3 , зазначено про те, що 10.07.2020 прокуратурою Херсонської області за фактом зловживання службовим становищем внесено відомості до ЄРДР № 42020230000000063 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України. Даним листом, з метою об`єктивної перевірки викладених фактів та з`ясування усіх обставин, що сприяли встановленим порушенням, ДУ “ГВК (№7)” просить призначити службове розслідування відповідно до вимог Порядку № 356/5 та прийняти рішення щодо відсторонення від виконання своїх службових обов`язків за займаною посадою – начальника ДУ “ГВК (№7)” полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 .
Відповідно, підставою для проведення службового розслідування був наказ Міністерства юстиції України від 29.07.2020 № 1961/7 “Про проведення службового розслідування”, виданого відповідно до абз. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.03.2015 за № 295/26740.
В даному наказі від 29.07.2020 року № 1961/7 зокрема в п. 5 зазначено про відсторонення начальника ДУ “ГВК (№7)” полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків за займаною посадою на період проведення службового розслідування, та п. 6 даного наказу покладено виконання обов`язків начальника ДУ “ГВК (№7)” на період проведення службового розслідування на заступника установи із соціально-виховної та психологічної роботи – начальника відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ “ГВК (№7)” майора внутрішньої служби ОСОБА_11 
26.08.2020 року за № 5/1-7080/Гр за підписом начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань майора внутрішньої служби Гречанюк С. було надіслано листа до Міністра юстиції України з метою уточнення причин, встановлених обставин і умов, всебічного і об`єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування щодо продовження строку проведення службового розслідування у зв`язку із неможливістю здійснити опитування начальника ДУ “ГВК (№7)” ОСОБА_1 , оскільки з 05.08.2020 він перебуває на лікарняному.
Наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2020 № 2233/7 “Про продовження строку проведення службового розслідування” продовжено строк проведення службового розслідування на один місяць.
Так, службове розслідування проводилось уповноваженими особами членами Комісії: голова комісії – заступник начальника Управління – начальника відділу оперативної роботи Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань підполковника внутрішньої служби Бондаренка Р.П., членів Комісії: старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативної роботи Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань ОСОБА_12 , начальника сектору внутрішньої безпеки у південному регіоні Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань полковника внутрішньої служби Єфіменко В.В., старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах сектору внутрішньої безпеки у південному регіоні Управління з питань внутрішніх розслідувань та безпеки персоналу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_13 .
Службове розслідування здійснювалось щодо обставин невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)”.
В ході проведення службового розслідування були опитані начальник державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_1 ; капітан внутрішньої служби, начальник державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_14 ; майор внутрішньої служби начальник відділу по роботі з персоналом державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_5 ; майор внутрішньої служби, начальник відділу нагляду і безпеки державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_3 ; ОСОБА_15 , колишній начальник відомчої пожежної охорони державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)”; полковник внутрішньої служби, заступник начальника з інтендантського та комунально-побутового забезпечення державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_16 ; майор внутрішньої служби, начальник відомчої пожежної команди відомчої пожежної охорони державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_2 ..
Службовим розслідуванням було встановлено та зафіксовано 08.07.2020 року зловживання начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_1 службового становища, зокрема, незаконне примушування до праці працівників колонії ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_4 щодо будівництва житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .  
З висновку службового розслідування від 21.09.2020 року, затвердженого Міністерством юстиції України 24.09.2020 року, вбачається, що у своїх поясненнях начальник державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_1 своєї провини не визнав, підтвердив, що йому належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , пояснив, що будинок він будує з 2015 року та оскільки він є недобудованим, він в ньому не проживає, та на прохання свого підлеглого ОСОБА_2 за усною домовленістю, надав йому земельну ділянку у безоплатне користування для своїх потреб. В даних поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 дозволив йому користуватись своєю земельною ділянкою у вільний від роботи час та надав останньому ключі від будинку, щоб той міг підключити засоби поливу, що знаходяться у будинку до електромережі. Будь-яких будівельних робіт ОСОБА_2 та інші співробітники не виконували на його земельній ділянці, наказів відповідних він нікому не надавав. ОСОБА_2 08.07.2020р. був на робочому місці та мав поїхати у відрядження до м.Гола Пристань з метою придбання будівельних матеріалів для потреб установи. ОСОБА_4 був після добового чергування, а ОСОБА_3 07.07.2020р. звернувся до нього з рапортом щодо надання йому відпустки, відповідно з 08.07.2020 р. ОСОБА_3 перебував у відпустці.
В даних відібраних поясненнях також зазначено “...Що саме зазначені співробітники втрьох робили 08.07.2020р. в будинку, що йому належить, ОСОБА_1 не пояснив”.
Дані пояснення, допитаний в якості свідка позивач підтвердив у суді першої інстанції, наголошував на відсутності у своїх діях складу кримінального правопорушення щодо віддання незаконних наказів своїм підлеглим будувати йому будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснив, що проживає в с. Дар`ївка, має будинок в с. Новозбур`ївка, але оскільки дім на земельній ділянці не добудований він там не проживає та з 20.02.2012р. працює на посаді начальника ДУ “ГВК (№7)”, скарг від підлеглих щодо незаконності наказів за весь період служби він не отримував, вважає дії Комісії щодо проведення службового розслідування провокаційними та незаконними, щодо наявності кримінального провадження йому нічого не відомо, ніяких свідчень він не надавав, підозру йому не пред`явлено. Від надання додаткових пояснень щодо обставин 08.07.2020р. позивач та його представники відмовились зважаючи на не розголошення відомостей по кримінальному провадженню.
З відібраних пояснень майора внутрішньої служби, начальника відділу нагляду і безпеки державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” Горобець Юрія Миколайовича (арк. 5-6 висновку) вбачається, що він працює на посаді начальника ВНіБ з 16.03.2020, до обов`язків входить контроль за дотриманням засудженими вимог чинного законодавства, за видачу посилок, за надання побачень засудженим, за пропускний режим тощо. Коли, він працював на посаді водія в Установі, приблизно в липні 2019 року “… ОСОБА_1 звернувся до нього із наказом щоб він встановив на його земельній ділянці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , паркан, ворота та хвіртку. Вказані роботи він виконував спільно із майором внутрішньої служби ОСОБА_2 ”. Також, ОСОБА_3 в даних поясненнях зазначив, що в подальшому з вересня 2019 року йому було неодноразово наказано проводити будівельні та інші роботи на земельній ділянці ОСОБА_1 та “в будинку (облаштування фронтонів, облицьовочні роботи гаража та бані). Вказані роботи він також виконував спільно з ОСОБА_2 ”.
В березні 2020 року, коли ОСОБА_3 вже перебував на посаді начальника відділу нагляду та безпеки Установи, також отримував накази від ОСОБА_1 щодо ведення ремонтних робіт в середині будинку, а саме штукатурні роботи, заливка полів, обшивка стін гіпсокартоном. Роботи він проводив разом з ОСОБА_2 , з кінця червня 2020 року по 08.07.2020 у свій службовий час або у вільний від роботи час здійснювали обшивку стін будинку гіпсокартоном. На запитання до начальника Установи ОСОБА_1 щодо виконання своїх безпосередніх обов`язків на службі, він отримував відповідь, що це не його проблеми і він повинен виконувати ремонтні роботи в будинку.
Щодо обставин саме 08.07.2020р., ОСОБА_3 пояснив, що цього дня, він спільно з ОСОБА_2 , був затриманий поблизу будинку за вказаною адресою співробітниками УВБ. На місці події прибула слідчо-оперативна група поліції, співробітники якої відібрали у всіх присутніх пояснення. Через деякий час на місце також прибув ОСОБА_1 , який сказав ОСОБА_3 , що на питання про те, що останній тут робить, він має сказати, що з 08.07.2020 по 18.07.2020 перебуває у відпустці за фактично відпрацьований час у 2019 році, йому привезуть рапорт, щоб ОСОБА_3 в ньому поставив свій підпис. В подальшому ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 поблизу Новозбур`ївської школи № 3 чекали на рапорт, але рапорт ніхто не привіз. 
ОСОБА_3 також надав пояснення з приводу того, що ОСОБА_1 йому в телефонній розмові повідомив, що рапорт за нього вже кимось підписаний та наказував йому написати рапорт на відпустку від своєї руки, але ОСОБА_3 йому відмовив. Також зазначив, що будь-якої грошової винагороди чи пільги за виконання робіт на земельній ділянці від ОСОБА_1 він не отримував. “Зазначені роботи він виконував, оскільки перебував в робочій залежності ОСОБА_1 та виконував його накази як безпосереднього керівника”, та у зв`язку із наданням таких пояснень, ОСОБА_3 хвилюється за свою службову кар`єру через зв`язки та вплив ОСОБА_1 , вважає, що останній може здійснити відносно нього заходи дисциплінарного впливу аж до звільнення з органів ДКВС.
Відповідно до витягу наказу від 08.07.2020р. № 28/ос/вп ОСОБА_3 надано відпустку за фактично відпрацьований час 2019 року, відповідно до ст. 92, ст. 93 Закону України “Про Національну поліцію”, терміном 10 діб за фактично відпрацьований час з 08.07.2020р., за підписом начальника установи полковника внутрішньої служби Бутаєва Г., підстава зазначена рапорт ОСОБА_3 від 07.07.2020р.
Також, до справи надано рапорт від 07.07.2020, який написаний від руки та має підпис ОСОБА_3 , з резолюцією “до наказу 07.07.10” з підписом ОСОБА_1 . Про достовірність та справжність даного рапорту стверджував в ході проведення службового розслідування позивач ОСОБА_1 , в свою чергу, сам ОСОБА_3 пояснював в ході службового розслідування, що даного рапорту він не писав і нічого не підписував, у відпустці з 08.07.2020 по 18.07.2020 не перебував, щодо обставин отримання начебто ним відпустки та написання рапорту йому намагався пояснити начальник Установи ОСОБА_1 під час встановлених обставин 08.07.2020, які слугували проведенню службового розслідування.  
Обставини складання рапорту на відпустку працівника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_3 підтверджені також відібраними поясненнями комісії службового розслідування від майора внутрішньої служби начальника відділу по роботі з персоналом державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_5 (арк. 4-5 висновку), з яких вбачається, що 08.07.2020 рапорт на відпустку ОСОБА_3 був у керівника Установи ОСОБА_1 , який вона особисто забрала о 10.30 год. та зазначила, що в подальшому їй було відомо про те, що даний рапорт був написаний її підлеглим ОСОБА_14 за проханням ОСОБА_3 . 
З відібраних в ході службового розслідування пояснень ОСОБА_14 капітана внутрішньої служби, начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” (арк. 3-4 висновку) вбачається, що 07.07.2020 приблизно о 15.00 год. до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням написати йому рапорт на відпустку. Дане прохання він виконав, написав рапорт ОСОБА_3 , віддав йому та подальша доля рапорту йому не відома. В даному висновку зафіксовано, що на запитання стосовно того з якою метою він власноручно писав рапорт на відпустку ОСОБА_3 , чому ОСОБА_3 сам не написав даного рапорту, хто йому віддавав наказ писати даний рапорт, ОСОБА_14 пояснити не зміг.
Таким чином, існування рапорту про відпустку працівника Установи ОСОБА_3 з 07.07.2020р. по 18.07.2020р. підтверджують працівники Установи ОСОБА_5 , ОСОБА_14 та позивач по справі ОСОБА_1 . Відповідно, працівник Установи ОСОБА_3 заперечував проти написання ним рапорту про надання відпустки з 07.07.2020 по 18.07.2020, що підтверджується відібраними в ході службового розслідування поясненнями та підтвердженими показами суду, наданим у суді першої інстанції, в якості свідка ОСОБА_3 . 
Обставини підроблення службових документів розглядаються в кримінальному провадженні № 42020230000000062 за ознаками ч. 1 ст. 364 КК України. Позивачем під час розгляду справи не надано доказів в обґрунтування перебування ОСОБА_3 у відпустці у періоді з 07.07.2020 по 18.07.2020, написання саме ОСОБА_3 рапорту на відпустку та не спростовано належними та допустимими доказами пояснення свідка ОСОБА_3 . Досліджені судом пояснення працівників ОСОБА_14 та ОСОБА_5 лише підтверджують факт написання рапорту від імені ОСОБА_3 самим ОСОБА_14 , який не зміг в ході службового розслідування пояснити чому він написав самостійно даний рапорт.
Допитаний у суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_3 підтвердив надані пояснення в ході службового розслідування, суду пояснив, що на нього не було жодного впливу та погроз з боку Комісії чи інших уповноважених осіб, щодо надання таких пояснень.  На спростування пояснень та показів суду свідка ОСОБА_3 , позивач та в ході розгляду справи будь-яких пояснень та додаткових зауважень до суду не надав, мотивуючи правом не розголошення відомостей, що розглядаються у кримінальних провадженнях. Таким чином, ОСОБА_3 підтвердив виконання ним незаконних наказів начальника ДУ “ГВК (№7) ОСОБА_1 у період з 2015 року по липень 2020 року, включно, щодо здійснення будівництва у свій робочий час, без отримання будь-яких коштів та пільг від позивача, а саме спорудження житлового будинку, паркану, гаражу, лазні та інших господарських споруд, отримання даних наказів шляхом залякування звільненням зі служби, супроводженням приниження честі та гідності.
З відібраних 01.09.2020р. пояснень в ході службового розслідування майора внутрішньої служби начальника відомчої пожежної команди відомчої пожежної охорони державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_2 (арк. 9-11 висновку) вбачається, що до його службових обов`язків входить здійснення контролю протипожежного стану виправної колонії, в підпорядкуванні має трьох співробітників, та він безпосередньо підпорядкований начальнику ОСОБА_1 та першому заступнику начальника Установи. Зокрема, ОСОБА_2 пояснив, що восени 2015 року, коли він ще перебував на посаді інспектора з мобіляційної роботи та цивільного захисту Установи, ОСОБА_1 наказав йому будувати йому будинок за адресою по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та інші споруди, такі як паркан, гараж, лазню та господарські будівлі. Такі ж накази ОСОБА_1 віддав ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які також в той час працювали в Установі. ОСОБА_1 їм пояснив, що роботи вони мають виконувати у свій робочій час, на запитання ОСОБА_2 щодо виконання ним своїх безпосередніх обов`язків, ОСОБА_1 йому пояснив, щоб він не турбувався і це його проблема, як закривати їм відпрацьований час.
ОСОБА_2 також пояснив, що він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_15 за період з 2015 року по травень 2017 року побудували ОСОБА_1 будинок. Разом з ОСОБА_16 він почав будувати гараж, особисто будував лазню. Гараж та лазню будували зі шлакоблоків, які були виготовлені в колонії по вказівці начальника ОСОБА_1 “Всі зазначені споруди вони будували повністю, тобто починаючи з заливки фундаменту та закінчуючи покрівлею споруд.”. В червні 2017 року ОСОБА_15 звільнився зі служби, а ОСОБА_16 відмовився приймати подальшу участь у будівництві ОСОБА_1 ОСОБА_1 в подальшому наказав ОСОБА_2 продовжувати оздоблювальні роботи в будинку, а саме утеплення будинку пінопластом, встановлення вікон, дверей, фігурних грат на вікна, які були виготовлені в державній установі “Голопристанська виправна колонія (№7)”. Приблизно в липні 2019 року ОСОБА_1 наказав йому з ОСОБА_3 залити фундамент під паркан та встановити його, а також поставити металеві ворота. Паркан та ворота були також відлиті та виготовлені в Установі за наказом ОСОБА_1 . В березні 2020 року за наказом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мав порахувати кількість необхідних матеріалів для проведення внутрішніх робіт в будинку, відповідно в період з березня до травня 2020 року, він разом з ОСОБА_3 здійснювали дані штукатурні роботи під плитку, встановлювали гіпсокартон, заливали стяжку підлоги. З початку травня по кінець червня 2020 року ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не працювали в будинку ОСОБА_1 , оскільки останній запідозрив, що виявили факт будівництва ними його будинку. В кінці червня 2020 року ОСОБА_1 наказав йому та ОСОБА_3 підшивати в будинку стелю гіпсокартоном, одну кімнату вони закінчили, та під час роботи в другій кімнаті, їх роботу було зафіксовано співробітниками УВБ ДКВС.
ОСОБА_2 зазначив, що всі роботи в будинку ОСОБА_1 та на території земельної ділянки виконувались у його робочий час, у вихідні дні вони майже не працювали, працювали не більше п`яти днів на тиждень, за всі п`ять років. Свої службові обов`язки був вимушений виконувати у вільний від роботи на будівництві час, включаючи і вихідні дні. Будь-яких коштів за свою роботу на будівництві, ОСОБА_2 від ОСОБА_1 не отримував, як і особистої винагороди. “Фактично він працював на будівництві домоволодіння ОСОБА_1 оскільки був в його прямій трудовій залежності та виконував його накази як свого безпосереднього керівника та турбувався, що він його звільнить з роботи.”.
В додатково наданих поясненнях 09.09.2020р. ОСОБА_2 пояснив, що після того, як 01.09.2020 ним були надані пояснення співробітникам УВБ, 04.09.2020 його викликав до себе ОСОБА_1 та почав йому вказувати як саме поводитись, що казати в разі якщо його викличуть для бесіди співробітники УВБ, а саме, щоб ОСОБА_2 надавав пояснення про те, що будинок ніякий він не будував, заперечував свою причетність до будівництва або відмовлявся надавати пояснення. ОСОБА_2 , також пояснив, що у зв`язку з тим, що він побоювався за своє службове становище, ним здійснювались записи на власний мобільний телефон “Самсунг” розмов з ОСОБА_1 .
У висновку службового розслідування зазначено про те, що ОСОБА_2 надав для долучення до матеріалів службового розслідування диск CD-R, об`ємом 700 mb із записом розмови з ОСОБА_1 , що мала місце 04.09.2020 та про яку він зазначив у своєму поясненні.
У суді першої інстанції, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 підтримав повністю надані в ході службового розслідування 01.09.2020р. та 04.09.2020р. пояснення, суду пояснив, що на нього не було жодного впливу  та погроз з боку Комісії чи інших уповноважених осіб, щодо надання таких пояснень. 
Отже, у суді першої інстанції ОСОБА_2 підтвердив виконання ним незаконних наказів начальника ДУ “ГВК (№7) ОСОБА_1 у період з 2015 року по липень 2020 року, включно, щодо здійснення будівництва у свій робочий час, без отримання будь-яких коштів та пільг від позивача, а саме спорудження житлового будинку, паркану, гаражу, лазні та інших господарських споруд, отримання даних наказів шляхом залякування звільненням зі служби, супроводженням приниження честі та гідності.
Опитаний в ході службового розслідування полковник внутрішньої служби, заступник начальника з інтендантського та комунально-побутового забезпечення державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_16 (арк. 7-8 висновку), пояснив, що перебуває на вказаній посаді з 2012 року, до його службових обов`язків входить здійснення комунально-побутового забезпечення засуджених та їх належне харчування, він безпосередньо підпорядкований начальнику Установи ОСОБА_1 , має будівельну освіту, у зв`язку з чим восени 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до нього з наказом побудувати йому будинок, паркан, гараж, лазню та інші господарські будівлі за адресою по АДРЕСА_3 . Аналогічні накази ОСОБА_1 були до ОСОБА_2 та ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_1 наказав працювати у його робочий час, що дана робота не буде відображатись на його безпосередній роботі, пояснив що поганого нічого не буде, але коштів в якості винагороди за роботу, як будівельника, йому не обіцяв.  
З вказаних вище пояснень вбачається, що вони збігаються та підтверджують пояснення ОСОБА_2 в ході службового розслідування, підтверджують виконання будівельних робіт з будівництва будинку починаючи з фундаменту та закінчуючи покрівлею у період з травня 2015 року по травень 2017 року, а також гаражу та лазні, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підтвердив обставини виконання наказів ОСОБА_1 працівниками Установи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_15 ОСОБА_2 звертався до нього за порадами з приводу будівництва, на запитання щодо можливої відмови ОСОБА_1 , останні йому повідомили, що наслідком такої відмови буде звільнення, та в ОСОБА_2 є сім`я та діти. ОСОБА_16 підтвердив обставини відмови у червні 2017 року від подальшого виконання наказів ОСОБА_1 щодо будівельних робіт на його земельній ділянці, зазначив про погрози з боку ОСОБА_1 щодо звільнення його з роботи, отримував постійне приниження, образи, вираження нецензурною лайкою на його адресу та адресу інших співробітників, які не бажали також виконувати його незаконні накази. 
Комісією також було допитано колишнього працівника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_15 , який на час звільнення працював на посаді начальника відомчої пожежної охорони, був підпорядкований начальнику Установи та його заступнику. З даних пояснень (арк. 6-7 висновку) вбачається підтвердження обставин, не за власною волею, без отримання будь-яких коштів, пільг, виконання будівельних робіт в період з 2015 по травень 2017 року на земельній ділянці, що належить керівнику Установи ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_3 , а саме будівництво будинку починаючи з фундаменту та закінчуючи покрівлею, паркану, гаражу, лазні та інших господарських споруд. Аналогічні накази були надані ОСОБА_2 та ОСОБА_16 . Підтвердив обставини будівництва матеріалом “саман”, який виготовлявся за наказом ОСОБА_1 на території державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)”, здійснення будівельних робіт у свій робочий час, вихід для ведення будівельних робіт у вихідні дні відбувся лише декілька разів. У червні 2017 року ОСОБА_15 відмовив ОСОБА_1 в подальшому виконувати його накази та щоб його не звільнили в порядку дисциплінарного стягнення за наказом ОСОБА_1 , він був змушений звільнитись зі служби за власним бажанням. В даних поясненнях також зазначено, що “..Він працював на будівництві домоволодіння ОСОБА_1 оскільки був в його прямій трудовій залежності та виконував його накази, як безпосередньо керівника.”.
У висновку службового розслідування відсутні відібрані пояснення від ОСОБА_4 , який, відповідно до наданих пояснень ОСОБА_3 , також, періодично здійснював оздоблювальні роботи у вказаному будинку, але дана особа в Установі на час проведення службового розслідування не працювала, відповідно не була допитана членами Комісії з підстав порушення керівником Установи службової дисципліни щодо своїх підлеглих.
Таким чином, з дослідженого судом висновку службового розслідування від 24.09.2020 року судом встановлено, що 08.07.2020 співробітниками УВБ спільно із працівниками прокуратури Херсонської області в ході реалізації раніше отриманої оперативної інформації було встановлено та зафіксовано факт зловживання службовими обов`язками начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_1 по відношенню до своїх співробітників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 у період з 2015 року по 08.07.2020, а саме віддання ОСОБА_1 незаконних наказів щодо здійснення будівельних робіт на земельній ділянці, яка належить останньому та знаходиться за адресою по АДРЕСА_3 , а також встановлено обставини підроблення ОСОБА_1 службових документів, а саме рапорту про надання відпустки ОСОБА_3 з 08.07.2020. 
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на те, що суд першої інстанції допустив процесуальне порушення не врахував показання свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме, що останній вирощував на земельній ділянці ОСОБА_1 овочі, оскільки підставою для проведення перевірки були встановлення зловживання ОСОБА_1 своїм службовим становищем як начальником державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” по відношенню до своїх підлеглих щодо віддання незаконних наказів про виконання будівельних робіт на території земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , що жодним чином не стосується обставин вирощування будь-якої рослинності на даній земельній ділянці.
Крім того, слід зазначити, що предметом службового розслідування було саме встановлення наявності чи відсутності порушення позивачем ОСОБА_1 службової дисципліни та на підставі висновків якого було запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади, відповідно обвинувачень чи тверджень щодо наявності у ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення у висновку службового розслідування не йдеться.
Згідно висновків Європейського суду у справі mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 справі “X. v. Austria” про неприйнятність заяви №  9295/81 не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою чи таке провадження було закрите (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі “C. v. the United Kingdom” про неприйнятність заяви №11882/85). Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі, що було розглянуто рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі “Ringvold v. Norway”, заява № 34964/97. Відповідно, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру, в даному випадку Комісією розглядалось питання щодо встановлення порушення службової дисципліни начальником Установи ОСОБА_1 , не встановлювалось наявність у складі дій позивача кримінального правопорушення, Комісією не встановлювалась вина, відповідальність за яку передбачена КК України. 
Також, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що у своєму рішенні суд першої інстанції розділив поняття дисциплінарної та кримінальної відповідальності та досліджував лише питання дисциплінарної відповідальності, проте звинувачення комісії виходять за межі дисциплінарної відповідальності з огляду на те, що суд в даній справі мав встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях ОСОБА_1 , незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримають чи отримали чи в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
 Статтею 16 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно ч.ч. 8, 10, 14, 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Частинами 1-5 статті 18 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. 
Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби. Особи, з вини яких накладені дисциплінарні стягнення не виконані без поважних причин, несуть відповідальність за цим Статутом. У разі подання скарги виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється. 
Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу. 
За висновками службового розслідування, Міністерством юстиції України було винесено перший спірний наказ від 12.10.2020 № 3113/к “Про накладення дисциплінарного стягнення” на начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади у зв`язку з неналежним невиконанням службових обов`язків. Даний наказ було оголошено, відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту.
Другий спірний наказ Міністерства юстиції України винесено 20.10.2020 № 3197/к “Про виконання дисциплінарного стягнення” у зв`язку з неналежним невиконанням службових обов`язків, у вигляді звільнення 22 жовтня 2020 року полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону №2713-ІV та абз. 6 п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України “Про національну поліцію”.
Відповідно до абз. 6 п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України “Про національну поліцію” від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ) переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закон.
В даному випадку, начальник державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковник внутрішньої служби ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 06.10.2020, у зв`язку з чим виконати наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к “Про виконання дисциплінарного стягнення” не можливо. Про дані обставини позивач ОСОБА_1 зазначив у своїй позовній заяві та надав до матеріалів справи копію довідки № 302 завіреної КНП “Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського” від 20.10.2020 про одержання лікування в поліклініці з 20.10.2020 по 31.10.2020.
В свою чергу, в матеріалах справи наявні копії листів непрацездатності з різних медичних закладів щодо начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” полковника внутрішньої служби Бутаєва Г.М., з яких вбачається, що позивач безперервно з 06.10.2020р. по 20.01.2021р. перебуває на лікарняному: лист непрацездатності серія АДЛ №707870 з 06.10.2020р. по 10.10.2020р., стати до роботи 13.10.2020р., надано КП “Голопристанська центральна районна лікарня” (амбулаторне лікування); лист непрацездатності серія АДЛ №707929 з 12.10.2020р. по 19.10.2020р., стати до роботи 20.10.2020, надано КП “Голопристанська центральна районна лікарня” (стаціонарне лікування);           довідка про тимчасову непрацездатність № 302 з 20.10.2020 по 31.10.2020, надана КНП “Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського” (лікування в поліклініці); довідка про тимчасову непрацездатність №328 з 01.11.2020 по 20.11.2020, надана КНП “Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського” (лікування в поліклініці); довідка про тимчасову непрацездатність №181 з 20.11.2020 по 01.12.2020, приступити до служби 02.12.2020, надана ДУ “Територіальне медичне об`єднання МВС України по Херсонській області”.
Також, в матеріалах справи наявні акти адміністрації державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” з відповідними підписами від 23.12.2020р., від 04.01.2021р., від 11.01.2021р., на підтвердження відсутності без попередження і без поважних причин та будь-яких виправданих документів не приступив до виконання своїх службових обов`язків начальник державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” ОСОБА_1 , зокрема, у період з 02.12.2020р. по 23.12.2020р., з 23.12.2020р. по 04.01.2021р.
04.01.2021 року державною установою “Голопристанська виправна колонія (№7)” було надіслано листа на адресу ОСОБА_1 щодо виконання наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к “Про виконання дисциплінарного стягнення”, та щодо повідомлення останнім причини відсутності на службі з 02.12.2020 року та надання до установи доказів відсутності на службі з 02.12.2020 року.
08.01.2021 року ОСОБА_1 було надіслано на адресу державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” листа, згідно якого він інформує про те, що з 02.12.2020 по теперішній час (08.01.2021) проходить призначений йому курс лікування та по закінченню лікування необхідні матеріали будуть надані до відділу по роботі з особовим складом установи.  
Наслідком було отримання третьою особою по справі державною установою “Голопристанська виправна колонія (№7)” довідки про тимчасову непрацездатність № 376 з 02.12.2020 по 12.12.2020 (стаціонарне лікування), надана КНП “Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського” (лікування в поліклініці);          довідки про тимчасову непрацездатність № 423 з 13.12.2020 по 08.01.2021 надана КНП “Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського” 12.12.2020 (лікування в поліклініці); довідки про тимчасову непрацездатність № 16 прод. № 423 з 09.01.2021 по 20.01.2021, надана КНП “Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського” 09.01.2020 (лікування в поліклініці). 
Також, згідно надісланого третьою особою по справі ДУ “ГВК (№7)” листа на адресу ОСОБА_1 від 09.02.2021 № 43/578 вбачається, що відповідно до п. 6 розділу ІІІ наказу Міністерства внутрішніх справ України № 285 від 03.04.2017 “Про затвердження Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС”, у зв`язку із постійним перебуванням на лікарняному, виходячи із наявних листів непрацездатності та довідок, встановлено, що кількість днів непрацездатності перевищує встановленим чинним законодавством термін, у зв`язку з чим виникає необхідність останнім пройти лікарську (військову-лікарську) експертизу у ВЛК для визначення придатності до подальшої служби. До даного листа надано також направлення на медичний огляд згідно Додатку 4 до Положення.
На час перебування позивача ОСОБА_1 на лікарняному тимчасово виконуючим обов`язки начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” призначено полковника внутрішньої служби Кошового О.
Таким чином, під час розгляду справи у суді першої інстанції судом встановлено факт не оголошення та не вручення копії спірного наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к відповідно до положень ст.14 Дисциплінарного статуту у зв`язку із перебуванням позивача ОСОБА_1 на лікарняному, відповідно позивач на час розгляду справи не звільнений за даним спірним наказом, лише відсторонений від займаної посади на час проведення службового розслідування (п. 5 Наказу Міністерства юстиції України від 29.07.2020 №1961/7), займає посаду начальника Установи.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Дисциплінарного статуту особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду. 
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, обравши відповідний шлях та спосіб, що визначений даною статтею.
Відповідно до п. 19 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Таким чином, суд, з дотримання основних засад (принципів) адміністративного судочинства, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України, серед яких є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи та інше, розглядає та вирішує публічно-правовий спір за його наявності між сторонами та існування обставин виникнення такого спору, факту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, яка звернулась до суду з вимогою захистити порушені її права, свободи та законні інтереси від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к та поновлення на посаді начальника державної установи “Голопристанська виправна колонія (№7)” не підлягають задоволенню та розгляду по суті, оскільки відносно позивача не настали обставини порушеного його права щодо звільнення із займаної ним посади, які мали б за собою наслідки вирішення судом спору у сфері публічно-правових відносин згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, суд зазначає, що даний наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2020 № 3197/к пролонгованої дії, тому він може бути виконаний лише після виходу позивача ОСОБА_1 на службу, також відсутні обставини виникнення відповідно права на поновлення на даній посаді, обставин права на звернення до суду згідно ст. 5 КАС України, з відповідною метою щодо захисту порушених прав, свобод, інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень. 
Відповідно до листа від ДУ “ГВК (№7)” від 28.12.2020 № 15/6022 вбачається, що ОСОБА_3 за період перебування у відпустці з 08.07.2020 по 17.07.2020 кошти не виплачувались. В період з 2015 року по теперішній час 2020 року працівники колонії не звертались з приводу незаконних наказів начальника установи, офіційних документів та звернень стосовно даного питання не має. Випадки відсутності без поважних причин на службі (прогулів) з 2015 року по теперішній час 2020 року ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 відсутні. Випадки відсутності без поважних причин на службі (прогулів) ОСОБА_15 в період з 2015 року по 19.06.2017 відсутні (звільнений зі служби за власним бажанням згідно наказу від 19.06.2017 № 23/ОС-17). За зазначений період було лише зафіксовано факт крадіжки на території ДУ “ГВК (№7)”, про що зроблено запис в Книзі обліку від 02.02.2019 № 10; 14.09.2020 було виявлено факт пошкодження замків на центральному складі установи, пошкодження замку на сейфі, про що також було зроблено запис в Книзі обліку за №” 51 від 14.09.2020.
Отже, в період з 2015 року по 2020 рік включно, в ДУ “ГВК (№7)” не було зареєстровано жодної заяви чи скарги щодо отримання працівниками колонії незаконного наказу керівника ДУ “ГВК (№7)” ОСОБА_1 , та враховуючи досліджений в ході розгляду справи висновок службового розслідування, пояснення працівників колонії ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , які зокрема, були підтверджені у суді першої інстанції свідченнями допитаних судом свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на те, що оскільки в спірному періоді вказаними вище працівниками не подавались відповідні заяви чи скарги на незаконність наказів чи дій керівника установи ОСОБА_1 , то відповідно останнім такі незаконні накази даним особам не надавались з огляду на те, що для того, щоб встановити наявність чи відсутність таких незаконних наказів з боку керівника ДУ “ГВК (№7)” ОСОБА_1 по відношенню до своїх підлеглих і було призначено службове розслідування, в ході якого були відібрані від працівників установи пояснення, які мали відношення до зазначених в ході розслідування подій та встановлені відповідні факти. 
Кожна особа, має право в порядку, встановленому КАС України звернутись до суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ст. 5 КАС України) та відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, учасники по справі надають суду з дотриманням ст.ст. 72-76 та 77 КАС України усі можливі належні, достовірні та достатні докази в обґрунтування своїх правових позицій, які можуть бути досліджені судом під час вирішення публічно-правового спору, за виключенням ненадання таких доказів з підстав визначених ст. 78 КАС України.
Відповідно до п. 4 розділу VII положень Порядку № 356/5 особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить(ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим зверненням ознайомлюватися із затвердженим висновком службового розслідування, а також із матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.
З матеріалів справи не вбачається, що позивач під час проведення службового розслідування висловлював письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять) та робив заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить(ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування, у зв`язку з чим в ході службового розслідування були опитані безпосередньо ОСОБА_1 , у якого були відібрані пояснення 01.09.2020, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 та інші працівники установи, використані фотознімки з місця події 08.07.2020 (арк. 3 висновку), аудіо запис розмови 04.09.2020 (арк. 11 висновку) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Слід зазначити, що пояснення ОСОБА_14 та ОСОБА_5 по суті не спростовують надання ОСОБА_1 наказів щодо своїх підлеглих, лише висвітлюють події щодо надання та складання рапорту відносно підлеглого ОСОБА_3 , відповідно обставини підроблення документів особами рядового та начальницького складу, що є предметом кримінального провадження № 42020230000000062.
Відповідно до ст. 28 та ст. 43 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Використання примусової праці забороняється. 
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність в діях керівника установи ДУ “ГВК (№7)” ОСОБА_1 порушення службової дисципліни, Конституції України, Кодексу професійної етики, Закон №2713-IV та Дисциплінарного статуту, у зв`язку з чим, вважає законним та обґрунтованим винесений спірний наказ Міністерства юстиції України від 12.10.2020 №3113/к “Про накладення дисциплінарного стягнення” у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків на начальника державної установи “Голопристанської виправної колонії (№7)” ОСОБА_1 , звільнивши його з посади, з підстави отриманого висновку службового розслідування від 24.09.2020 та письмових пояснень ОСОБА_1 від 01.10.2020. 
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).
Статтею 77 КАС України, встановлено, що      кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того в рішенні №   37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.   Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.
З огляду на встановлені судом обставини відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятого ним наказу від 12.10.2020 року №3113/к “Про накладення дисциплінарного стягнення”.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають. 
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року по справі № 540/3509/20, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.      
Повний текст Постанови складено – 12 травня 2021 року.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.