ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
Іменем України

12 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 628/3278/16-ц
провадження № 22ц/818/2886/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М., 
за участю секретаря – Кравченко О.О., 

імена (найменування) сторін:
позивач – Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року в складі судді Шиховцової А.О.,

у с т а н о в и в:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HAR0GK01270012 (далі - Кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 119 600 грн на строк до 17 травня 2022 року і зобов`язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 18 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати солідарно з позичальником перед банком за виконання в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором.  ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 23 серпня 2016 року в нього утворилася заборгованість в розмірі    860 707,17 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 107 999,99 грн, за процентами за користування кредитом - 225 965,22 грн, за комісією за користування кредитом - 19 344 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань - 507 397,96 грн. Оскільки законодавством не передбачено обов`язку кредитора вимагати від боржника всю суму заборгованості, то кредитор вправі на свій розсуд вимагати повернення будь-якої її частини. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за Кредитним договором в розмірі 353 309,21 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 107 999,99 грн; за процентами за користування кредитом - 225 965,22 грн, за комісією за користування кредитом - 19 344 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області   від 07 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з   ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором станом на 23 серпня 2016 року в розмірі 353 309,21 грн. Стягнуто з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по 2 649,82 грн з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов банку доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за Кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядалося.
30 січня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.
Заява мотивована тим, що справа розглянута за її відсутності та відсутності її належного повідомлення про день і час розгляду справи. Судом направлялись повістки за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживала до 04 листопада 2009 року. На адресу її проживання: АДРЕСА_2 , де вона проживає з 04 листопада 2009 року, повістки не направлялись. Зазначала, що договору поруки вона не підписувала. Крім того, вимоги позивача були задоволені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, що мало бути зараховано в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.
Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08 лютого 2018 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області   від 07 грудня 2016 року залишена без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для перегляду заочного рішення, передбачені статтею 288 ЦПК України, відсутні.
07 березня 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що з 01 лютого 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку без її згоди підвищив відсоткову ставку за Кредитним договором, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу її відповідальності як поручителя, тому порука є припиненою з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року в оскаржуваній частині - без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що 01 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, внаслідок чого було змінено строк виконання основного зобов`язання. Боржник та поручитель не виконали зазначену вимогу, тому банк в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання звернувся до суду з позовом. Доказів того, що ОСОБА_2 не отримувала письмову вимогу банку про зміну процентної ставки за Кредитним договором, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано. Тому висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
Постановою Верховного Суду від17 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційним судом не перевірено, чи змінив банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору строк виконання основного зобов`язання з огляду на те, що пунктом  7.1 Кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), проценти, винагороду, пеню в повному обсязі у разі порушення термінів оплати заборгованості на 120 календарних днів.
Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає в частині вирішення спору про стягнення заборгованості з поручителя.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Встановлено, що 18 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 119 600 грн на строк до 17 травня 2022 року і зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені договором.
Пунктом 2.3.1 Кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів України, а саме зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого Національним банком України на момент укладення цього договору, зміні облікової ставки Національного банку України, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою Національного банку України). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
З метою належного виконання   ОСОБА_1  взятих на себе зобов`язань  18 травня 2007 року між банком і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати солідарно з позичальником перед банком за виконання обов`язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.
З огляду на викладене поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.
ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язань за Кредитним договором, внаслідок чого, згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком, з грудня 2008 року в нього почала накопичуватися заборгованість, яка станом на 23 серпня 2016 року складала 860 707,17 грн, з яких: 107 999,99 грн - заборгованість за кредитом, 225 965,22 грн - за процентами за користування кредитом, 19 344 грн - за комісією за користування кредитом, 507 397,96 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.
01 вересня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» направило   ОСОБА_1  та ОСОБА_2 повідомлення від 25 серпня 2016 року № 30.1.0.0/2-060, в якому вимагало від позичальника та поручителя в термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість, а в разі несплати простроченої заборгованості в зазначений строк - повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції. 
При цьому повідомлення направлено поручителю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України ОСОБА_2 з 04 листопада 2009 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (частина перша статті 654 ЦК України).
За положеннями частини першої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.
Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.
Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).
Припинення поруки може бути пов`язане також із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Якщо ж сторони у договорі визначили інший строк дії поруки, відповідно застосовується строк, визначений за домовленістю сторін, що відповідає засадам цивільного законодавства щодо свободи договору.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із розрахунку заборгованості за Кредитним договором, поданого позивачем, вбачається, що банк збільшив розмір процентної ставки за Кредитним договором з 14,04 % до 27,15 % в односторонньому порядку. 
Доказів  повідомлення банком поручителя про зміну процентної ставки за Кредитним договором матеріали справ не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. 
В пункті 7.1 Кредитного договору його сторони погодили, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати (з 20 по 24 число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 609,47 грн для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентів, винагороди, комісії. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), проценти, винагороду, пеню в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення терміну оплати на 120 календарних днів.
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Отже банк змінив відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору строк виконання основного зобов`язання з огляду на те, що пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), проценти, винагороду, пеню в повному обсязі у разі порушення термінів оплати заборгованості на 120 календарних днів.
Враховуючи викладене, правові підстави для стягнення заборгованості за Кредитним договором з поручителя відсутні.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за Кредитним договором з поручителя підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про залишення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_2 , документально підтверджуються - за подачу заяви про перегляд заочного рішення - в розмірі 352,40 грн; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3 974,74,00 грн (а. с. 65, 97 т. 1).
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір в загальному розмірі 4 327,14 грн підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 . 
Керуючись статтями 255 ч. 1 п. 2, 260, 261 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року скасувати в частині стягнення заборгованості з поручителя та ухвалити в цій частині нову постанову.
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року № HAR0GK01270012 залишити без задоволення.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, КОД ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_1 , МФО № 305299) на користь  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ІПН: НОМЕР_2 ) судовий збір в загальному розмірі 4 327,14 грн(чотири тисячі триста двадцять сім грн 14 коп.).
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повне судове рішення складено 13 квітня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець 

Судді О.М.Хорошевський

Н.П.Пилипчук