ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 р. 	Справа № 520/13424/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 (суддя Мороко А.С.; м. Харків) по справі № 520/13424/19
за позовом  ОСОБА_1     
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                       
про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також – відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження № 187949 від 14.03.2008 стосовно ОСОБА_1 , а саме, здійснення перерахунку пенсії без її відома, на основі заяви від 13.03.2008 та наданої довідки по заробітній платі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з початковим коефіцієнтом 2,32478.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження - майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ідентифікаційний код - 14099344) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Позивач не погодилась з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 та задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач протиправно здійснив перерахунок пенсії без її відома на підставі заяви від 13.03.2008 та наданої довідки по заробітній платі. Вказує, що заяву, на підставі якої відповідачем здійснено перерахунок пенсії, було написано іншою особою, в довільній формі, без дотримання необхідних реквізитів та не вказано підпису позивача. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 вважає розпорядження № 187949 від 14.03.2008 винесене з порушенням норм чинного законодавства України, а тому, підлягає скасуванню.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 2006 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .
В позовній заяві позивач зазначає, що в грудні 2017 року під час загального перерахунку пенсії отримала лист - повідомлення від Пенсійного фонду України, в якому містилась інформація, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати зменшився з 2,32478, який був на момент виходу на пенсію, до 2,03907.
Не погоджуючись із таким індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати, 03.04.2019 ОСОБА_1 звернулась до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою, в якій просила перерахувати пенсію за початковим індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати - 2,32478. Також, у вказані заяві позивач зазначила, що згоди на перерахунок індивідуального   коефіцієнту заробітної плати не надавала, заява, яка міститься у справі, написана не ОСОБА_1 .
Листом № 5394/46-02-03 від 18.04.2019 Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повідомило ОСОБА_1 про те, що загальний страховий стаж на дату призначення пенсії складав - 38 років, 6 місяців, 8 днів (стаж зараховано по 31.12.2005 - пропорційно сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України). Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії на дату її призначення складав - 1710,04 грн, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005 рік, на рівні 735,57 грн. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плат080; складав 2,32478. Заробіток обчислено за період з 01.01.1991 по 31.12.1995 згідно довідки про заробітну плату № 3729/011 від 01.11.2005, виданої ВАТ "Харківський підшипниковий завод", архівної довідки про заробітну плату № 8779 від 28.12.2005 та № 112 від 02.03.2006, виданої ВК "Архівіст", та з 01.07.2000 по 31.12.2005 за даними персоніфікованого обліку. Розмір пенсії на дату її призначення складав - 721,37 грн. З 01.03.2008 відповідно до заяви позивачу проведено перерахунок пенсії від стажу та заробітку. Загальний страховий стаж з 01.03.2008 складав - 40 років, 7 місяців, 8 днів (стаж зараховано по 31.01.2008 - пропорційно сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України).
Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з 01.03.2008 складав - 2442,62 грн, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік, на рівні 1197,91 грн. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати складав 2,03907. Заробіток обчислено за період з 01.01.1991 по 31.12.1995 згідно довідки про заробітну плату № 3729/011 від 01.11.2005, виданої ВАТ "Харківський підшипниковий завод", архівної довідки про заробітну плату від 02.03.2006, виданої ВК "Архівіст'’, та з 01.07.2000 по 31.01.2008 за даними персоніфікованого обліку. Розмір пенсії з 01.03.2008 складав - 1283,56 грн. З 1 березня 2019 року органами Пенсійного фонду України автоматизованим способом проведено перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, па рівні 4404,35 грн із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Загальний страховий стаж на 01.03.2008 р. складає - 44 роки, 8 місяців, 6 дні074; (стаж зараховано по 31.05.2013 - пропорційно сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України). Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з 01.03.2019 року складає - 8980,78 грн. Розмір пенсії з 01.03.2019 року становить: коефіцієнт стажу - 0,44667 (536 міс.); розмір пенсії за віком - 4011,45 грн (8980,78*0,44667); доплата за понаднормативний стаж (за 24 роки) - 359,28 грн. (1497,00*24 %); загальний розмір пенсії - 4370,73 грн; іншого розрахунку на теперішній час не передбачено.
 24.05.2019 позивач звернулась до начальника Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою, в якій зазначила, що отримавши відповідь на заяву про перерахування пенсії за початковим індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати - 2,32478, ознайомилась із додатком до вказаної відповіді, із заявою, яка начебто подана ОСОБА_1 .. Поряд з цим, позивач зауважила, що дана заява нею не написана та на заяві відсутній підпис, почерк можна звірити з першою заявою про нарахування пенсії в 2006 році. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила скасувати перерахунок, зроблений без її відома на підставі підробленої заяви та перерахувати пенсію із застосуванням первісного коефіцієнту 2,32478.
В листі № 7432/46-02-03 від 30.05.2019 Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова зазначило, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 31.01.01.2006, отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також, у вказаному листі повідомлено ОСОБА_1 що перерахунок пенсії від стажу та заробітку з 01.03.2008 проведено відповідно до заяви та наданої довідки № 77/19 від 07.03.2008 ВАТ "Харківський підшипниковий завод".
10.07.2019 позивачем подано скаргу на дії Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова по перерахунку пенсії з 01.10.2017, в якій просила визнати дії управління по вказаному перерахунку незаконними та зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова відновити розмір пенсії згідно з первинним індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати - 2,32478.
Листом № 3593/Д-14 від 09.08.2019 повідомлено ОСОБА_1 про те, що первинно призначено пенсію із середньомісячного заробітку 1710,04 грн (735,57 грн - середня заробітна плата за 2005 рік * 2,32478 - коефіцієнт заробітної плати) за період з 01.01.1991 по 31.12.1995 та з 01.07.2000 по 31.12.2005 при стажі роботи 38 років 6 місяців 8 днів. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на час звернення за перерахунком) У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія (для ОСОБА_1 - 1710,04 грн). За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, з календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.
Згідно із заявою від 13.03.2008 та додатково наданими документами позивачу з 01.03.2008 проведено перерахунок пенсії від стажу та заробітної плати. Після перерахунку пенсію було обчислено із середньомісячного заробітку 2442,62 грн (1197,91 грн - середня заробітна плата за 2005 рік * 2,03907 - коефіцієнт заробітної плати) за період з 01.01.1991 по 31.12.1995 та з 01.07.2000 по 31.01.2008 відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при стажі роботи 40 років 7 місяців 8 днів. Після проведеного перерахунку пенсії сереньомісячний заробіток збільшився, відповідно і збільшився і розмір пенсії. Таким чином, перерахунок пенсії, здійснений відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви ОСОБА_1 був доцільним. Анулювання проведених перерахунків не передбачено чинним законодавством.
Не погоджуючись із таким розрахунком пенсії, позивач звернулась до адміністративного суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки оскаржене  розпорядження № 187949 від 14.03.2008 прийнято на підставі заяви позивача від 13.03.2008 про перерахунок пенсії. Разом з цим жодних доказів того, що вказана заява ОСОБА_1 не подавалась матеріали справи не містять. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатися".
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. 
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу з заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
При вирішенні даного спору суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у спорах цієї категорії, які полягають у такому:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
При цьому, суд звертає увагу, що у вказаній постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступив від попередніх висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (щодо легалізації триваючого правопорушення у випадку залишення позовної заяви без розгляду), від 25.02.2021 у справі №822/1928/18 (щодо початку перебігу строку звернення після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду).
Як свідчать матеріали справи, позивач звернулася до суду з цим позовом 10.12.2019,  тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду встановленого статтею 122 КАС України. При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач дізналась про те, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати зменшився з 2,32478 до 2,03907 ще в грудні 2017 року, проте дії щодо реалізації свого права на перерахунок пенсії позивач почала вчиняти в квітні 2019 року.
Відтак, отримання позивачем листа відповідача № 5394/46-02-03 до якого долучено копію заяви від 13.03.2008 про перерахунок пенсії у відповідь на заяву позивача про перерахунок пенсії від 03.04.2019 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, та свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 10 років після отримання перерахованої на підставі оскарженого розпорядження пенсії та більше ніж через 1 рік з моменту, коли позивач дізналась про те, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати зменшився.
Суд наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом  передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.  Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Варто зазначити, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. До того ж, за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Разом з цим поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. 
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних, допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, які б завадили позивачу своєчасно звернутися до суду з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування  розпорядження № 187949 від 14.03.2008.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин його пропуску, а суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду з цим позовом. 
Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Враховуючи вищенаведене, оскільки в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлено пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, який передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України та підстави для поновлення такого строку позивачем не наведено, а судом не встановлено, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить залишити без розгляду.
Вказана правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з залишенням адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.
Керуючись ст. 240, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 по справі № 520/13424/19 - скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Я.В. П`янова