ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" квітня 2021 р.           Справа№ 910/10986/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Разіної Т.І. 
 
за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 20.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 (повний текст рішення складено 10.02.2021)
у справі №910/10986/18 (суддя Демидов В.О.) 
за позовом: 
позивача-1: Міністерства оборони України;
позивача-2: Київського квартирно-експлуатаційного управління;
до відповідача-1: Київської міської ради;
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВ-ХОЛДИНГ";
до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю ЖК "ІМПЕРІАЛ";
до відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІГОРІС";
за участю: Генеральної прокуратури України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - Кабінет Міністрів України
про визнання незаконними та скасування рішень Київської міської ради та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України і Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулися до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖК "Імперіал" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вігоріс" про:
- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради ІІІ сесії V скликання від 28.09.2006 № 81/138 "Про передачу земельної ділянки ТОВ "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва";
- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради ХІ сесії ІV скликання від 08.12.2005 № 585/3046 "Про передачу земельної ділянки ТОВ "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування будівель і споруд майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва";
- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради ІІІ сесії V скликання від 31.10.2006 № 212/269 "Про продаж земельної ділянки ТОВ "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва";
- визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради ХІІ сесії ІV скликання від 16.03.2006 № 327/3418 "Про продаж земельної ділянки ТОВ "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування будівель і споруд майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва";
- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.11.2006, укладений між Київською міською радою і ТОВ "ЛВ-Холдинг", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т. М., зареєстрований в реєстрі за № 4497;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 28.03.2006, укладений між Київською міською радою і ТОВ "ЛВ-Холдинг", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В. І., зареєстрований в реєстрі за № 1113;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2011, укладений між ТОВ "Вігоріс" і ТОВ "ЖК "Імперіал", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1103.
Позовні вимоги аргументовано тим, що спірні рішення і договори купівлі-продажу порушують цивільні права та інтереси позивачів, оскільки частина земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:82:036:0091) площею 2,1832 га, яка передана Київською міською радою в оренду і згодом відчужена на підставі договорів купівлі-продажу за формою власності відноситься до земель державної власності, а за цільовим призначенням до земель оборони, яка знаходиться в управлінні і користуванні Міністерства оборони України та перебуває на обліку у Київського квартирно-експлуатаційного управління. Власником цієї землі є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається нею. При цьому позивачі зауважували на тому, що Міністерство оборони України не надавало згоди на вилучення спірної земельної ділянки із земель оборони.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 у справі № 910/10986/18 скасовано, матеріали даної справи направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позовних вимогах, у зв`язку з відсутністю порушених прав позивачів, не вирішуючи при цьому питання щодо застосування строку позовної давності у спорі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/10986/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, позивач-2 зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, що призвело до невірного застосування судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права в частині відмови у задоволенні позову, з мотивів недоведеності наявності обставин, на підставі яких були заявлені позовні вимоги.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
По – перше, суд першої інстанції не керувався законодавством, що регулювало земельні відносини на момент прийняття рішення про виділення спірної земельної ділянки, а саме рішення звуженого засідання виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 15.01.1951 №5.
По – друге, місцевий господарський суд не врахував положення Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил від 29.07.2002 №1282 якими визначено, земельні ділянки, на яких розміщенні військові містечка є землями оборони.
По – третє, суд першої інстанції не врахував, що до спірних правовідносин застосовуються законодавство, що діяло на час переходу права власності на об`єкт нерухомості. 
Таким чином, на думку позивача-2 наявність лише договорів купівлі – продажу будівель і споруд, без згоди позивача-1 та третьої особи на припинення права користування спірної земельною ділянкою, не свідчить про дотримання визначеного чинним на момент виконання спірних правовідносин порядку вилучення земельних ділянок із земель оборони.
По - четверте, строк позовної давності при зверненні з даним позовом позивачами не пропущено, оскільки останні дізналися про порушення їх прав у 2018 році.
Короткий зміст відзивів відповідачів-2,-3 на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі-2,-3 просять суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Разом з цим відповідачі-2,-3 наголошували на порушенні позивачами строку позовної давності без поважних причин для звернення з даним позовом до суду.
Короткий зміст письмових пояснень прокурора та узагальнення їх доводів
В письмових поясненнях прокурор підтримуючи доводи викладені у апеляційній скарзі, зазначає, що істотною передумовою для припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою по вул. Рибальській та подальшої її передачі у власність мало бути прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.
За твердженням прокурора належність спірної земельної ділянки до категорій земель оборони підтверджується матеріалами інвентаризації, які затверджені Київською міською державною адміністрацією від 30.12.1995 № 406.
З огляду на вище наведене прокурор вважає, що одночасний перехід права на земельну ділянку при набутті права власності на нерухоме майно, що на ній розташоване, можливе лише за наявності договірних умов з власником щодо права власності на землю або згідно договором оренди земельної ділянки, а не  внаслідок самого лише факту набуття права власності на нерухомість.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
Інші учасники не скористались правом подати письмові відзиви на апеляційну скаргу. Неподання відзивів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Шаптали Є.Ю., Разіної Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/10986/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.04.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 розгляд справи відкладено на 20.04.2021.
В судове засідання, яке відбулося 20.04.2021 з`явилися прокурор та представники позивачів-1,-2, відповідачів-1,-2,-3 та третьої особи, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.
Представник відповідача-4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістив, хоча належним чином був повідомлені про час та місце судового засідання, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що інформація про місце, дату та час судового розгляду по справі №910/10986/18 була розміщена на офіційному сайті "Судова влада".
Враховуючи, що явка представника відповідача-4 в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача-4.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку  прокурора та представників позивачів-1,-2, відповідачів-1,-2,-3 та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
09.12.2004 між Державним підприємством Міністерством оборони України "Київський госпрозрахунковий центральний експериментальний виробничий комбінат" (продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровський контракт" (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за № 9315 (далі - Договір № 9315) відповідно до предмету якого продавець продав, а покупець купив майновий комплекс, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 24/16, загальною площею 4403,20 кв.м (далі - нерухоме майно) (пункти 1, 2).
До складу нерухомого майна входять наступні об`єкти нерухомого майна, які переходять у власність покупця: 1. Будівля 2-о поверхова (Літера А), загальною площею 3764,40 кв.м; 2. Караульна споруда (Літера Б), загальною площею 31,20 кв.м; 3. Споруда для відходів (Літера Г), загальною площею 206,20 кв.м; 4. Споруда для автомобілів (Літера В), загальною площею 111,00 кв.м; 5. Склад КЕС (Літера Ж), загальною площею 181,00 кв.м; 6. Гараж - 4 бокси (Літера Е), загальною площею 87,00 кв.м; 7. Споруда для сміття (Літера Д), загальною площею 22,40 кв.м.
Положеннями пункту 3 Договору № 9315 визначено, що нерухоме майно належить державі та перебуває на балансі позивача на підставі Свідоцтва про право власності на майновий комплекс серії МК № 010006968, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації 11.03.2004 на підставі Наказу "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна" від 22.12.2003 № 1468-В, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" 06.10.2004 в реєстровій книзі № 21з-280 за реєстровим № 1067-з. 
Продаж нерухомого майна здійснюється продавцем на підставі дозволу Міністерства оборони України від 24.09.2004 № 227/4319, виданого відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.03.2004 № 100 "Про організацію представництва Міністерства оборони України".
18.08.2005 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровський контракт" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2134, реалізувало нерухоме майно загальною площею 4403,20 кв.м фізичній особі ОСОБА_1 
21.09.2005 між ОСОБА_1 (продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 5154 (далі - договір № 5154), відповідно до предмету якого продавець продав, а покупець купив нерухоме майно.
Інформація щодо земельної ділянки, на якій розміщено відчужувані об`єкти нерухомого майна та питання переходу до покупця права власності чи користування на земельну ділянку у вказаних вище договорах відсутня.
08.12.2005 Київська міська рада прийняла рішення № 585/3046 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування будівель і споруд майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва", яким, зокрема, вирішено:
- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування будівель і споруд майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва;
- передати Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг", за умови виконання пункту 3 цього рішення, у короткострокову оренду на 1 рік земельну ділянку площею 0,59 га для експлуатації та обслуговування будівель і споруд майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, у зв`язку з переходом права власності на майновий комплекс (Договір № 5154 і акт прийому-передачі від 26.09.2005).
На підставі вказаного рішення між Київською міською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" укладено договір оренди земельної ділянки від 19.12.2005 (зареєстровано в Департаменті земельних ресурсів 19.12.2005 за № 82-6-00334), за яким Київська міська рада передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" прийняло в оренду земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:82:036:0013 площею 0,5917.
28.09.2006 Київська міська рада прийняла рішення № 81/138 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва ", яким, зокрема, вирішено:
- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва;
- передати Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг", за умови виконання пункту 3 цього рішення, у довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,60 га для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, у зв`язку з переходом права власності на майновий комплекс (Договір № 5154 і акт приймання-передачі від 26.09.2005).
На підставі вказаного рішення між Київською міською радою і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" укладено договір оренди земельної ділянки від 11.10.2006 (зареєстрований в Департаменті земельних ресурсів 12.10.2006 за № 82-6-00384), за яким відповідач-1 передав а відповідач-2 прийняв в оренду земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:82:036:0041 площею 1,5915 га.
31.10.2006 Київська міська рада прийняла рішення № 212/269 "Про продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва", яким, зокрема, вирішено:
- погодити звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва (звіт додається); 
- затвердити вартість земельної ділянки у розмірі 23 939 123,00 грн на підставі експертної грошової оцінки (висновок експерта про ринкову вартість земельної ділянки від 23.10.2006);
- продати Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" земельну ділянку площею 1,5915 га за 23 939 123,00 грн для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва, яка перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" згідно з договором оренди земельної ділянки від 12.10.2006 N 82-6-00384;
- затвердити умови продажу Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" земельної ділянки на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва (згідно з додатком).
08.11.2006 між Київською міською радою (продавцем) і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т. М., зареєстрований в реєстрі за № 4497 (далі - Договір № 4497), відповідно до умов якого продавець на підставі рішення Ради від 31.10.2006 № 212/269 передав, а покупець купив земельну ділянку для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд, місце розташування якої на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва, кадастровий номер 8000000000:82:036:0041, площею 1,5915 га, у межах, які перенесені на місцевість і зазначені у технічній документації земельної ділянки (пункти 1.1, 1.2).
Згідно з рішенням Київської міської ради від 31.10.2006 № 212/269 та Договору № 4497 у Департаменті земельних ресурсів зареєстрований державний акт від 17.11.2006 № 02-8-00118 на право власності ТОВ "ЛВ-Холдинг" на земельну ділянку площею 1,5915 га з цільовим призначенням (використанням): для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд.
16.03.2006 Київська міська рада прийняла рішення № 327/3418 "Про продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для експлуатації та обслуговування будівель і споруд майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва", яким, зокрема, вирішено:
- погодити звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки на вул . Рибальській, 24/ 16 у Печерському районі м. Києва (звіт додається); 
- затвердити вартість земельної ділянки у розмірі 7 228 118,00 грн на підставі експертної грошової оцінки (висновок експерта про ринкову вартість земельної ділянки від 16.12.2005);
- продати Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" земельну ділянку площею 0,5917 га за 7228118,00 грн для експлуатації та обслуговування будівель і споруд майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва, яка перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" згідно з договором оренди земельної ділянки від 19.12.2005 N 82-6-00334;
- затвердити умови продажу Товариству з обмеженою відповідальності "ЛВ-Холдинг" земельної ділянки на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва (згідно з додатком).
28.03.2006 між Київською міською радою, як продавцем і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг", як покупцем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., зареєстрований в реєстрі за № 1113 (далі - Договір № 1113), відповідно до умов якого продавець на підставі рішення Ради від 16.03.2006 № 327/3418 продав, а покупець купив земельну ділянку для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд, місце розташування якої на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва , площею 0,5917 га у межах, які перенесені на місцевість зазначені у технічній документації земельної ділянки (пункти 1.1, 1.2).
Згідно з рішенням від 16.03.2006 № 327/3418 та Договору № 1113 у Департаменті земельних ресурсів зареєстрований державний акт від 31.03.2006 № 02-8-00109 на право власності ТОВ "ЛВ-Холдинг" на земельну ділянку площею 0,5917 га з цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування майнового комплексу у складі адміністративних та господарських будівель і споруд.
21.12.2006 Київська міська рада прийняла рішення № 384/441 "Про зміну цільового призначення земельної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва", яким, зокрема, вирішено:
- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛВ-Холдинг" для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Рибальській, 24 /16 у Печерському районі м. Києва;
- змінити цільове призначення земельної ділянки площею 2,1832 га на вул. Рибальській, 24/16 у Печерському районі м. Києва , право власності на яку посвідчено державними актами на право власності на земельну ділянку від 31.03.2006 N 02-8-00109, від 17.11.2006 N 02-8-00118, та дозволити її використання для будівництва, експлуатації та обслуговування офісно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом.
На підставі рішення № 384/441 у Департаменті земельних ресурсів зареєстрований державний акт від 22.01.2007 № 02-8-00123 на право власності ТОВ "ЛВ-Холдинг" на земельну ділянку площею 2,1832 га з цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки: будівництво, експлуатація та обслуговування офісно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом.
В подальшому, Товариство з обмеженою відповідністю "ЛВ-Холдинг" реалізовано земельну ділянку площею 2,1832 га Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська Торгівельна Лінія", яке, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.07.2010 відчужило вказану земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю "Вігоріс".
29.04.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вігоріс" як продавцем і Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖК "Імперіал" як покупцем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1103 (далі - Договір № 1103), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити відповідно до умов цього договору нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 2,1832 га, кадастровий номер 8:000 000 000:82:036:0091, що розташована на вулиці Рибальській, 24/ 16 у Печерському районі м. Києва, цільове призначення: будівництво, експлуатація та обслуговування офісно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (пункт 1.1).
Звертаючись з даним позовом, позивач-1 стверджував, що є користувачем земельної ділянки загальною площею 3,3086 га, яка знаходиться в межах військового містечка № 11 по вул. Рибальській, 22, 24 у Печерському районі м. Києва, відноситься за формою власності до земель державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони, перебуває на обліку в позивача-2, власником цієї землі є держава в особі Кабінету Міністрів України.
Також позивач-1 наголошував на тому, що вказана земельна ділянка була виділена йому на підставі рішення звуженого засідання Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 15.01.1951 № 5 "Про відновлення відводу та встановлення меж земельних ділянок у Печерському та Ленінському районах м. Києва" (далі - Рішення № 5).
При цьому на думку позивачів станом на 2004 рік (період укладення Договору № 9315) виникнення права власності на об`єкти нерухомості не тягло безумовного переходу права власності чи права користування на земельну ділянку під об`єктом нерухомості, а потребувало окремого договірного регулювання шляхом укладення цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і власником споруди у встановленому порядку, а не внаслідок самого лише факту набуття права власності на нерухомість.
За твердженням позивача-1, на підставі спірних рішень Київської міської ради, відповідачу-2 було передано земельну ділянку площею 2,1832, що значно перевищує площу набутого об`єкта нерухомого майна та земельної ділянки, зайнятої ним.
Відповідно до витягів з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна станом на час звернення до суду на земельній ділянці військового містечка № 11 продовжують перебувати 3 військові будівлі та споруди державної власності, по відношенню до яких МО України продовжує бути суб`єктом, що здійснює управління майном, а Київське КЕУ - балансоутримувач державного майна, а саме: - інв. № 2 - склад загальною площею 1888,9 кв.м; - інв. № 30 - КПП загальною площею 25 кв.м; - інв. № 34 - прибудова до КПП загальна площа 16,6 кв.м.
Зазначені обставини справи, за твердженнями позивачів, свідчать про факт незаконної передачі в оренду, а в подальшому і продаж відповідачу-2 спірної земельної ділянки за рахунок земель Міністерства оборони України, яка була відведена оборонному відомству на підставі рішення № 5 і на якій розміщено нерухоме майно державної форми власності.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 у справі № 910/10986/18 скасовано, матеріали даної справи направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача-2 не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Статтею 20 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинною на час прийняття спірного рішення, передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (абз.1 ч.1).
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (абз. 1 ч.1 ст. 116 цього ж Кодексу)
Згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України у вказаній редакції сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до частини 1 статті 123 названого Кодексу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки зі зміною її цільового призначення та формування нової земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України (ч.4 цієї ж статті).
Стаття 124 Земельного кодексу України у вказаній вище редакції визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Частина друга статті 134 Земельного кодексу України визначає, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (п.1).
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства.
Тому перехід права на земельну ділянку, що має правовий режим земель оборони, до приватного власника придбаного об`єкта нерухомості, розташованого на ній, об`єктивно зумовлює у спірних правовідносинах із даної справи зміну її цільового призначення, зокрема, на землі забудови (житлової або громадської) або землі промисловості, адже змінюється суб`єкт її використання, земельна ділянка в такому випадку використовується для експлуатації набутих у власність об`єктів нерухомості, розташованих на цій земельній ділянці, а не є наданою для розміщення і діяльності військової частини.
Набуття юридичною особою права приватної власності на будівлі, які належали до військового майна, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, саме в силу набуття військового майна у спірних правовідносинах із даної справи відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель.
Аналогічну правову позицію викладено постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 зі справи №910/18560/16.
При цьому колегія суддів апеляційної інстанції погоджуючись з висновками суду першої інстанції зазначає про те, що правові підстави викладені у рішенні звуженого засідання виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 15.01.1951 №5 не можуть слугувати підтвердженням наявності у Квартирно-експлуатаційного управління Київського військового округу (або подальших правонаступників) прав на спірну земельну ділянку, оскільки право користування земельними ділянками Квартирно-експлуатаційного управління Київського військового округу не було оформлене у встановленому законом порядку.
Також позивачем-1 не було подано до суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів оформлення права користування спірною земельною ділянкою (встановлення межових знаків, отримання землевпорядних документів) ані у 1951 році, а ні у подальшому на підставі п. 5 постанови ВР УРСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" від 18.12.1990 № 562-ХІІ.
Крім цього, із рішення від 15.01.1951 № 5 вбачається, що виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих вирішувалося питання виключно щодо поновлення відводу земельних ділянок, тобто, продовження раніше розпочатої процедури. При цьому, даним рішенням не вирішувалося питання про передачу земельних ділянок у користування, а також не визначено точний розмір земельних ділянок, які підлягали відведенню, їх точне розташування та межі.
Відповідно до вказаного рішення поновлювався відвід земельної ділянки для експлуатації 2-поверхової будівлі (складів). При цьому позивачами не надано доказів отримання умов забудови від управління у справах архітектури м. Києва для будівництва інших об`єктів, які перебували на балансі позивача-2 як станом на рік продажу майна військового містечка (2006) так і станом на день вирішення даного спору по суті.
Позивачами також не надано доказів встановлення меж земельної ділянки в натурі та отримання землевпорядних документів.
Про відсутність таких документів також свідчить той факт, що рішення про поновлення землевідводу приймалось щодо земельної ділянки площею 2,1 га, а станом на 1994 рік територія військового містечка № 11 займала 3,3086 га.
Тобто, позивачами не надано доказів щодо правомірного використання земельної ділянки площею 3,3086 га, оскільки встановити, яка саме її частина була виділена рішенням 1951 року з матеріалів справи не можливо. 
Аналогічного висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду під час розгляду справи № 910/23064/16, досліджуючи рішення виконкому Київської міської ради депутатів трудящих від 15.01.1951 № 5 "О возобновлении отвода установления границ земельных участков в Печерском и Ленинградском районе г. Киева занимаемых военных городков Квартирно-экплуатационного управления Киевского военного округа" та результати інвентаризації земель оборони по м. Києву, затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.12.1995 № 406.
Так, у постанові від 12.04.2018 у справі № 910/23064/16 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що у відповідності до положень Земельного кодексу УРСР від 1922 року - особа, якій земельна ділянка була відведена в період дії даного Кодексу, може вважатися її законним землекористувачем лише з моменту настаннях обставин визначених в ст.ст. 180, 193 даного Кодексу. За інших умов, дії особи які спрямовані на набуття прав щодо відведеної земельної ділянки (початок користування нею) з недодержанням в момент вчинення таких дій положень ст. 180 Земельного кодексу УРСР від 1922 року є незаконними, а отже не створюють юридичних наслідків для такої особи по відношенню до відведеної їй земельної ділянки. Посилання прокурора на результати інвентаризації, затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.12.1995 №406, які підтверджують той факт, що Київському міському управлінню земельних ресурсів було доручено розглянути питання юридичного оформлення права на земельні ділянки, які перебувають у користуванні Міністерства оборони України, не свідчать про належне оформлення прав позивачів на спірну земельну ділянку.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції у постанові від 12.04.2018 у справі № 910/23064/16 дійшов висновку про те, що з урахуванням преюдиційності висновків по справі № 32/609-36/420 суди попередніх інстанцій по даній справі дійшли обґрунтованих висновків, що Міністерство оборони України чи будь-які інші юридичні та фізичні особи не можуть вважатися належними землекористувачами земельної ділянки без оформлення договору оренди чи отримання державного акту про право власності на земельну ділянку.
Посилання позивача-2 на порушення Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних сил, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29.07.2020, судовою колегією до уваги не приймається, оскільки на дату прийняття вказаного нормативного акту, право на оформлення відповідної частини спірної земельної ділянки вже було припинено в межах та в порядку, передбаченому земельною реформою.
Враховуючи, що станом на дату врегулювання правового статусу земель оборони спірна земельна ділянка площею 2.7516 га не відносилась до земель оборони, оскільки вищевказана земельна ділянка не перебувала в користуванні позивачів, на ній не знаходились військові частини та установи Збройних Сил України, а позивачі жодних дій щодо поновлення статусу земельної ділянки не вчинили, відповідне рішення Київської міської державної адміністрації не оскаржили. Тобто позивачі не вчинили передбачені чинним законодавством дії спрямовані на оформлення права користування земельною ділянкою, а, отже, у відповідача-1 були відсутні правові підстави для припинення права користування земельною ділянкою площею 0,5570 га, у зв`язку з неоформленням позивачем-1 такого права.
Стосовно рішення від 28.09.2006 № 81/138 судом першої інстанції встановлено, що позивач-1 втратив право на оформлення права на частину вказаної земельної ділянки в 2005 році, а саме після затвердження результатів інвентаризації за результатами земельної реформи.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 910/7662/17 зазначено, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (також і п. 57 постанови Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. У іншому випадку у позові слід відмовити.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (справа "Сакхінадзе проти Грузії"), яка є джерелом права, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. Таке очікування може вважатися правомірним, коли воно ґрунтується на нормі закону або правовому акті, що зачіпає правовий інтерес.
Таким чином, отримавши відповідне рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування, підприємство має усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо користування спірною земельною ділянкою.
У даній справі судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 17.07.1978 № 1028/2 Квартирно-експлуатаційній частині Київського військового округу, правонаступником якої є Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України надано лише в користування спірну земельну ділянку, а не у власність.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачі не надали доказів на підтвердження того факту, що умови договору купівлі-продажу земельної ділянки суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довели відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, порушення вказаним правочином їх прав.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. 
Разом з цим, оскільки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено порушеного права позивачів, яке підлягає судовому захисту, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з відсутністю порушеного права позивачів, яке підлягає захисту, не вирішуючи при цьому питання щодо застосування строку позовної давності у спорі.
З огляду на викладене слід зазначити, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення від 24.04.2008 у справі "C.G. та інші проти Болгарії", заява № 1365/07; пункт 170 рішення від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11).
Принцип правової визначеності, на думку Європейського суду з прав людини, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (пункт 61 рішення від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії", заява № 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (пункт 123 рішення від 29.11.2016 у справі "Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені проти Румунії", заява № 76943/11). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (пункт 36 рішення від 22.11.1995 у справі "С. В. проти Сполученого Королівства", заява № 20166/92).
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що оскаржене судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального чи процесуального права.
Інші доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав колегією суддів також не встановлено.
Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. 
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 – 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/10986/18– без змін.
Матеріали справи №910/10986/18 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 – 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2021 після виходу суддів із відпусток.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                Т.І. Разіна