Ухвала
іменем України
 
15 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 209/3530/17
провадження № 51-1781ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2 вересня
2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Дніпровського районного суду Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за ч. 1
ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 30 410,58 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 лютого 2021 року апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора залишив без задоволення, а вирок районного суду
від 2 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 – без змін.
 
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення цих судів і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, формально посилаючись на порушення місцевим та апеляційним судами норм матеріального і процесуального права, захисник у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності рішень цих судів, як він мав зробити відповідно до статей 412 і 413 КПК, не зазначив,
у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, ч. 3 ст. 404, ст. 419 цього Кодексу та ч. 1 ст. 115 КК у їх взаємозв`язку.
Посилаючись у касаційній скарзі на недотримання апеляційним судом вимог ч. 3
ст. 404 КПК, захисник у касаційній скарзі не вказав, у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), відмовив суд апеляційної інстанції.
Також у касаційній скарзі не вказано, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,
не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченої, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість захисник у касаційній скарзі вказує на неповноту судового розгляду,
на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, спонукає Верховний Суд встановити й визнати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному вироку,
а також просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду Дніпродзержинська Дніпропетровської області
від 2 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого
2021 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3