ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р. 	Справа № 440/581/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова,  м. Полтава,  по справі № 440/581/20
за позовом              Головного управління ДПС у Полтавській області  
до               ОСОБА_1                      
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Полтавській області (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 134495,71 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м.  Полтава, Полтавська область, 36014, ЄДРПОУ 43142831) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) кошти на погашення податкового боргу:
з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 125050 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятдесят) гривень 12 (дванадцять) копійок на р/р UA838999980333129341000016587, код класифікації доходів бюджету 11010500, отримувач Кременчуцьке УК/отг с. Піщане/11010500, код отримувача (ЄДРПОУ) 37965887, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
з військового збору в розмірі 9445 (дев`ять тисяч чотириста сорок п`ять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок на р/р UA228999980313090137000016219, код класифікації доходів бюджету 11011001, отримувач УК/Кременчуц р-н/11011001, код отримувача (ЄДРПОУ) 37965887, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм  матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного  вирішення справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року, в позові відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції  оскаржуване рішення було винесено у день на який справа розглядом не призначалася, а тому суд першої інстанції позбавив відповідача права подати докази та пояснення по суті спору. Також відповідач  зазначив, що  позивачем був  пропущений строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про прощення  ПАТ «Дельта Банк» боргу  позивач дізнався з листа  ПАТ «Дельта Банк» №5735 від 04.07.2016 року, який позивачем був отриманий 06.07.2016 року, а тому днем коли позивач  дізнався про порушення відповідачем податкового законодавства є 06.07.2016 року, тому на час звернення позивача до суду з даним позовом сплив  трирічний строк позовної давності, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України  є підставою  для відмови у позові.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та  обгрунтованість оскаржуваного  судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що  вимоги апеляційної скарги задоволенню не  підлягають, виходячи з наступного.
Судом  першої інстанції встановлено, що відповідач перебуває на податковому обліку в Кременчуцькому управлінні Головного управління ДПС у Полтавській області.
В період з 03 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року позивачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань правильності та повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року. 
Перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 у І кварталі 2015 року отримано дохід у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) боргу) в сумі 615455,65 грн. від юридичної особи - ПАТ "Дельта Банк", за ознакою доходу "126", однак звітної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік відповідачем не подано, податкових зобов`язань до бюджету не сплачено. 
За результатами перевірки складено відповідний акт № 1665/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 від 14 грудня 2018 року /а.с. 16-22/, в якому зафіксовано порушення відповідачем вимог: 
підпункту 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, статті 176, статті 179 Податкового кодексу України та встановлено факт неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2015 рік; 
підпункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що мало наслідком заниження суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за охоплений перевіркою період на 71676,96 грн., 
підпункту 1.2 підпункту 1.3 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з військового збору за 2015 рік на 5421,45 грн. 
На підставі вищевказаного акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 08 лютого 2019 року: 
№ 0001771305 про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 71676,96 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 17619,24 грн. /а.с. 24/, 
№ 0001781305 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання звітної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік у розмірі 170,00 грн. /а.с. 26/, 
№ 0001761305 про визначення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 5421,45 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1355,36 грн. /а.с. 28/.  
Вищевказані податкові повідомлення-рішення направлялись відповідачу на його податкову адресу, однак не були вручені та повернулись відправнику з відміткою поштового відділення від 14 березня 2019 року "за закінченням терміну зберігання" /а.с. 23/. 
У розумінні пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України зазначені вище податкові повідомлення-рішення вважаються врученими відповідачу 14 березня 2019 року. 
Податкові повідомлення-рішення від 08 лютого 2019 року № 0001771305, № 0001781305, № 0001761305 ні в судовому, ні в адміністративному порядку не оскаржувались. 
Сума узгодженого грошового зобов`язання, визначена податковими повідомленнями-рішеннями, у встановлений чинним законодавством строк відповідачем не сплачена, а тому набула статусу податкового боргу. 
Задовольняючи позов, суд  першої інстанції виходив з його обгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої  інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до пп.  14.1.137  п.  14.1  ст.14 Податкового кодексу України  орган стягнення-державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з п.87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
За приписами п.95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Отже,    право контролюючого органу на звернення до суду щодо стягнення коштів, що належать платнику податків виникає за наявності у платника податків податкового боргу.
Згідно пп.14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
З матеріалів справи слідує, що позивачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань правильності та повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, результати  якої  оформлено актом № 1665/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 від 14 грудня 2018 року. 
Перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1 у І кварталі 2015 року отримано дохід у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) боргу) в сумі 615455,65 грн. від юридичної особи - ПАТ "Дельта Банк", за ознакою доходу "126", однак звітної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік відповідачем не подано, податкових зобов`язань до бюджету не сплачено. 
На підставі цього акту перевірки, позивачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 08 лютого 2019 року: 
№ 0001771305 про визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 71676,96 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 17919,24 грн. /а.с. 24/, 
№ 0001781305 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання звітної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік у розмірі 170,00 грн. /а.с. 26/, 
№ 0001761305 про визначення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 5421,45 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1355,36 грн. /а.с. 28/.  
Відповідно до п.58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно  листа  Виконавчого комітету  Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 27.11.2019 року (а.с.13) ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
Вищевказані податкові повідомлення-рішення направлялись відповідачу на зазначену адресу, однак не були вручені та повернулись відправнику з відміткою поштового відділення від 14 березня 2019 року "за закінченням терміну зберігання" /а.с. 23/. 
У розумінні пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України зазначені вище податкові повідомлення-рішення вважаються врученими відповідачу 14 березня 2019 року. 
Згідно з п.54.5. ст. 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п.56.1.ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
За приписами п.п.56.17.5.п. 56.17 ст.56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п.56.18 ст. 56 ПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення від 08 лютого 2019 року № 0001771305, № 0001781305, № 0001761305 ні в судовому, ні в адміністративному порядку не оскаржувались, а  тому сума податкового зобов`язання є узгодженою.
Згідно з п.57.3. ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Узгоджена сума податкового зобов`язання визначена податковими повідомленнями-рішеннями в установлені законом строки відповідачем не сплачена, а тому набула статусу податкового боргу.
Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
В автоматичному режимі  в облікових  картках відповідача нараховано пеню з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та з військового збору.
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до п. 95.2. ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Контролюючим органом 12 квітня 2019 року винесено податкову вимогу № 15274-51/1616 /а.с. 12/, яка направлялась відповідачу засобами поштового зв`язку, однак повернулась без вручення з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".
Доказів оскарження вищевказаної податкової вимоги в адміністративному чи судовому порядку суду не надано.
Станом на момент розгляду справи заборгованість зі сплати узгодженого грошового зобов`язання в загальному розмірі  134495,71 грн відповідачем не сплачена.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої  інстанції про задоволення позову.
Оцінюючи посилання  відповідача в апеляційній скарзі на незаконність оскаржуваного судового рішення, оскільки, на думку відповідача, таке рішення судом першої інстанції було прийнято 14.04.2020 року, тобто за день до розгляду справи, чим суд позбавив відповідача права надати свої докази та пояснення по суті спору, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи слідує, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи  вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, яке було призначено на 18.03.2020 року, вказаною ухвалою  надано відповідачу строк для  надання відзиву.
18.03.2020 року розгляд справи було відкладено на 15.04.2020 року, а 15.04.2020 року судом першої інстанції вирішено розглядати справу в порядку письмового  провадження.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 року позов у цій справі задоволено.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 року виправлено описку допущену у вступній частині рішення суду шляхом вірного зазначення дати його прийняття, а саме: 17.04.2020 року замість 14.04.2020 року.
Відповідно до п.1 розд. ІІІ Порядку 
ведення Єдиного державного реєстру судових рішень електронний примірник судового рішення або окремої думки судді оприлюднюється шляхом надсилання до Реєстру у день його виготовлення засобами АСДС. 
Згідно відомостей з ЄДРСР оскаржуване рішення надіслано судом  17.04.2020.
Отже, оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято саме 17.04.2020 року.
Колегія суддів зазначає, що провадження у справі було відкрито 25.02.2020, а розгляд справи відбувся 17.04.2020 року, отже у відповідача було достатньо часу для надання доказів та пояснень по суті спору до моменту розгляду справи.
Отже, наведені посилання відповідача колегія суддів вважає необгрунтованими.
Оцінюючи посилання відповідача в апеляційній скарзі, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду  з цим позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Отже, передбачений цим пунктом 1095-денний строк для визначення контролюючим органом суми грошового зобов`язання обраховується від граничного строку подання податкової декларації.
Відповідно до п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно з пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Отже, строком подання річної декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік є 01.05.2016 року.
Таким чином, строк для визначення контролюючим органом суми грошового зобов`язання обраховується від граничного строку подання податкової декларації, яким за даних обставин є 01.05.2016 року.
Отже, визначення грошового зобов`язання відповідачу податковими повідомленнями-рішеннями від 08 лютого 2019 року свідчить про дотримання позивачем строків давності.
Згідно з п. 102.4  ст.102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. 
Враховуючи, що позивачем дотримано строки давності, визначені Податковим кодексом України щодо нарахування відповідачу грошового зобов`язання, а відповідачем не сплачено узгоджене грошове зобов`язання, яке набуло статусу податкового боргу, то позов у цій справі подано  в межах строків давності, визначених п. 102.4  ст.102 ПК України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ст.267 ЦК України  визначає наслідки спливу строку позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Проте, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс і за приписами п. 102.4  ст.102 ПК України  позов у цій справі подано  в межах строків давності.
За таких обставин, посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду  з цим позовом є необгрунтованими.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено. 
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 по справі № 440/581/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко