ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2345/21 Справа № 200/13318/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Яковлев  Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря   - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на новостворене майно та про розділ його в натурі, визнання права власності на частину домоволодіння, визнання частково недійсним державного акту, визнання права приватної власності на землю,-

ВСТАНОВИЛА:

09 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у справі 200/13318/16-ц.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на новостворене майно та про розділ його в натурі, визнання права власності на частину домоволодіння, визнання частково недійсним державного акту, визнання права приватної власності на землю, – відмовлено. 
Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу — залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 200/13318/16-ц за за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на новостворене майно та про розділ його в натурі, визнання права власності на частину домоволодіння, визнання частково недійсним державного акту, визнання права приватної власності на землю.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року задоволено заяву позивача та накладено арешт:
- на 68/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 ;
- на земельну ділянку площею 0,0393 га, яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №131559, виданого 28 січня 2009 року, за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року повторно накладено арешт на вищезазначене нерухоме майно, оскільки майно було передано стягувачу в рахунок погашення боргу приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Л.А.
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
09 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у справі 200/13318/16-ц.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на п.п.2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року, а також на те, що заявник ОСОБА_1 не є учасником по даній справі, а тому підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до положень частин першої, другої та четвертої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Відповідно до приписів частин сьомої-десятої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч.9). У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.
Помилковими є доводи апелянта про те, що розгляд даної судової справи остаточно завершено та існує судове рішення, яке набрало законної сили.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2020 року по справі 200/13318/16-ц (провадження № 61-15343ск20) клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено. 
Поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року. 
Відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на новостворене майно та розподіл його в натурі, визнання права власності на частину домоволодіння, визнання державного акту частково недійсним, визнання права приватної власності на землю за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року.
Витребувано з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вищезазначену цивільну справу № 200/13318/16-ц.
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року відмовлено.
Враховуючи вищезазначене, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову по даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що спір між сторонами ще не вирішений, обставини, які існували на момент застосування судом заходів забезпечення позову, продовжують існувати, а отже відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є учасником по даній справі, а тому для неї визначений інший порядок скасування арешту, про що зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 р. “Про судову практику в справах про зняття арешту з майна”, а саме, із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова