П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/5055/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
05 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати  протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити дії щодо виплати індексації грошового забезпечення  за період з 01 січня 2016 року по 17 серпня 2018 року.
Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року по 17 серпня 2018 року (дату звільнення зі служби) та зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року  по 17 серпня 2018 року  (дату звільнення зі служби). У задоволенні решти  позовних вимог- відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.
На  обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції безпідставно, за вітсутності доказів протилежного, зроблено помилковий висновок про те, що за період з січня по травень 2016 року підстав для виплати йому індексації грошового забезпечення не було.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного:
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.
Позивача звільнено зі служби у запас Збройних сил України Наказом командира військової частини   від 17.08.2018   №187 та  з 18.08.2018 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та проведений розрахунок за час служби.
В наказі про звільнення  зі служби відсутнє посилання на виплату ОСОБА_1 заборгованості з індексації грошового забезпечення.
Позивач у червні 2020 року звернувся з заявою про  виплату йому індексації грошового забезпечення військовослужбовця  за   2016-2018 роки.
Листом від 01.07.2020 року відповідач повідомив, що індексація грошового забезпечення позивачу у 2017 році не виплачувалась у зв`язку з відсутністю бюджетних призначень на виплату індексації грошового забезпечення, у період з 01.01.2016 по 17.08.2018  індексація  позивачеві виплачувалась  нарівні з іншими військовослужбовцями на загальних підставах.  
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Так, ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.  Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"   №1282-XII)
Підлягають індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення) (ч. ч. 1, 5 статті 2 Закону № 1282-ХІІ).  Підприємства, установи та організації, що фінансуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Згідно абзацу 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. З огляду на це, проведення індексації здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.  
Отже, за вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.  Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Як встановлено судом, фактичною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення  стало те, що кошторисні призначення на її виплату, за даними відповідача, були відсутні. У той же час, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що: у розпорядженні відповідача дійсно не було коштів для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за відповідний період; у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, кошти на індексацію грошового забезпечення позивача були відсутні; відповідачем вчинялись дії з метою вирішення питання про отримання додаткового фінансування для виплати індексації.
Позивачем до суду надано довідку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення позивачу за 2015-2018 роки. З цієї довідки вбачається,  що  позивачу у   2016 році  за період з  червня по грудень 2016 року виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі  532,30 грн., а за  період з січня по травень 2016 підстав для її  виплати  не було. Індексація грошового забезпечення у 2017 та 2018 роках не виплачувалась. 
Доводи відповідача про те, що у 2017-2018 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником виділені не були, відтак  невиплата цих  коштів є правомірною, - судом відхилено.
Абзацами 1-2 п. 5 Порядку №1078 встановлено що, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.  Отже, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Право на проведення індексації заробітної плати настає, коли індекс споживчих цін перевищить поріг індексації, встановлений з січня 2016 року у розмірі 103%.  Індексації підлягає заробітна плата працівників у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. У разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення приймається за 1 або 100 %, тобто місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати (у базовому місяці враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру) перевищить суму індексації. Починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком розраховується індекс для проведення подальшої індексації. Якщо сума підвищення заробітної плати менше ніж сума індексації, яка складається на момент підвищення, то сума індексації у базовому місяці зменшується на суму підвищення заробітної плати.
Суд вважає, що обмежене фінансування  не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Від так, позивач мав законні очікування щодо виплати йому індексації відповідачем у добровільному порядку аж до моменту проведення остаточного розрахунку, чого зроблено не було. Однак, навіть після розрахунку позивач своє право на виплату індексації не втратив, оскільки роботодавець свій обов`язок перед ним не виконав.
Виплата індексації охоплюється поняттям грошового забезпечення військовослужбовців, безпосередньо стосується оплати їх праці, для захисту якої державою забезпечуються посилені гарантії. Зважаючи на це, на дані вимоги не розповсюджуються обмеження щодо тривалості строків звернення до суду.
Доказів виплати позивачу індексації за 2017-2018 роки відповідач не надав.
Оскільки виплата індексації пов`язана з виплатою грошового забезпечення військовослужбовця і повинна була здійснюватись у відповідних розмірах постійно разом з основною виплатою, ця гарантія оплати праці державою дотримана не була.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.