Постанова
Іменем України
                                                                                                
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 648/3137/15-ц
провадження № 61-9918св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи: 
 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Заверюхою Костянтином Олександровичем, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року в складі судді Сокирко Л. М. та на постанову Херсонського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в складі колегії суддів Вейтас І. В., Бездрабко В. О. Кузнєцової О. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Позов мотивований тим, що 21 березня 1997 року сторони уклали шлюб, який 19 липня 2015 року розірвано. Під час шлюбу набули наступне майно: земельну ділянку площею 0,0302 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ; побудований ними будинок за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль Chevrolet Lacetti д. н. з. НОМЕР_1 ; незавершене будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за тією ж адресою.
 
Зазначав, що у зв`язку з перебуванням позивача у відрядженнях все майно було зареєстровано за його дружиною ОСОБА_2 .
 
З урахуванням уточнених позовних вимог та висновків судових будівельно-технічних експертиз від 07 листопада 2016 року № 48/2016 та від 22 лютого 2017 року № 10/2017 просив суд:
- припинити право спільної сумісної власності сторін на домоволодіння по АДРЕСА_1 , поділивши його в натурі шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на надбудову (мансарду) літ. «Е», в тому числі приміщення 1-5 площею 9,0 м?, приміщення 1-6 площею 3,8 м?, приміщення 1-7 площею 9,0 м?, приміщення 1-8 площею 12,2 м?, приміщення 1-9 площею 21,6 м?, всього приміщень площею 60,3 м?; балкон площею 6,9 м?; балкон площею 3,5 м?; підвал, в тому числі приміщення І площею 15,0 м?, ворота №1, огорожа №2, що складає 39/100 у загальній вартості домоволодіння, та на будівельні матеріали, що витрачені при будівництві гаражу, а за ОСОБА_2 - право власності на житловий будинок літ. «Е», в тому числі приміщення 1-1 площею 5,1 м?; приміщення 1-2 площею 43,3 м?, приміщення 1-3 площею 6,8 м?, приміщення 1-4 площею 12,4 м?, всього приміщень площею 67,6 м?; ґанок, що складає 61/100 у загальній вартості домоволодіння;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток та за інженерні мережі внаслідок розподілу майна по АДРЕСА_1 в розмірі 102 995 грн;
- визнати за кожним із сторін право власності на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0111 га, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що пропонуються до виділу відповідно до графічного додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 7 листопада 2016 року № 48/2016;
- виділити ОСОБА_1 у незакінченому будівництвом житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 5 площею 13,8 м?, приміщення 6 площею 12,2 м?, приміщення 7 площею 22,6 м?, всього загальною площею 48,6 м?, будівлю сараю, що будується, та зливної ями для завершення будівництва, що становить 49/100 загальної вартості домоволодіння, а ОСОБА_2 -приміщення 1 площею 12,5 м?, приміщення 1-а площею 3,6 м?, приміщення 2 площею 14,1 м?, приміщення 3 площею 12,2 м?, приміщення 4 площею 5,3 м?, всього загальною площею 47,7 м?, незакінчені будівництвом будівлі вбиральні та гаражу для завершення будівництва, що становить 51/100 загальної вартості домоволодіння;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток внаслідок розподілу майна по   АДРЕСА_1 в розмірі 7 163 грн;
- визнати за кожною зі сторін право власності на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,04905 га, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що пропонуються їм до виділу, відповідно до додатку № 3 (схема розподілу земельної ділянки другий варіант) до висновку судової будівельно-технічної експертизи 22 лютого 2017 року № 10/2017;
- виділити у власність ОСОБА_2 легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, д. н. з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з виплатою на користь ОСОБА_1 компенсації в розмірі Ѕ частини його вартості в сумі 61 247 грн.
 
У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. 
 
Позов мотивувала необхідністю поділу спільної сумісної власності сторін після розірвання шлюбу, однак розподіл просила провести без стягнення будь-яких компенсацій вартості майна для будь-якої сторони з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, які проживають з нею.
 
З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд :
- виділити у власність ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку, кадастровий номер 6520387500:01:001:0249 площею 0,0302 га, які розташовані по АДРЕСА_1 ;
- виділити у власність ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), що знаходиться по АДРЕСА_1 , земельну ділянку за вказаною адресою та легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, д. н. з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року первісний та зустрічний позови задоволено частково:
- визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , вартістю 1 327 928 грн;
- визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0302 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6520387500:01:001:0249, розташовану по АДРЕСА_1 та припинено право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку;
- визнано за ОСОБА_2 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами готовністю 53 %, розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 446 790 грн;
- визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0981 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6520387500:01:001:0263, розташовану по АДРЕСА_1 та припинено право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;
- визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Сhevrolet Lacetti, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого без урахування ПДВ складає 122 494 грн;
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості майна в сумі 758 644 грн;
- визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали, витрачені на будівництво незавершеного будівництва господарської будівлі (гаражу) по АДРЕСА_1 на суму по 9 309 грн за кожним;
- в іншій частині позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що майно, яке сторони просили поділити, є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін у якій є рівними.
 
З урахуванням того, що вартість майна, яке передається у власність ОСОБА_1 , є більшою, ніж вартість майна, право власності на яке визнається за ОСОБА_2 , на 758 644 грн, із позивача стягнуто компенсацію в указаному розмірі. Визначаючи розмір компенсації, суд першої інстанції не взяв до уваги вартість земельних ділянок, оскільки вартість земельної ділянки по АДРЕСА_1 визначена не була.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково:
- реально поділено між сторонами незавершений будівництвом житловий будинок у АДРЕСА_1 згідно варіанту 2 висновку експерта № 10/2017, складеного за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 лютого 2017 року та виділено ОСОБА_1 в житловому будинку: приміщення 5 площею 13,8 м?, приміщення 6 площею 12,2 м?, приміщення 7 площею 22,6 м?, загальною площею 48,6 м? та вартістю 201 522 грн; сарай вартістю 49209 грн; зливову яму вартістю 13 991 грн; всього приміщень загальною вартістю 264 722 грн, що становить 49/100 частин домоволодіння та на 3 581,50 грн менше ідеальної частки; ОСОБА_2 виділено в житлову будинку: приміщення 1 площею 12,5 м?, приміщення 1а площею 3,6 м?, приміщення 2 площею 14,1 м?, приміщення 3 площею 12,2 м?, приміщення 4 площею 5,3 м?, загальною площею 47,7 м? вартістю 197 791 грн; вбиральню вартістю 14 204 грн, гараж вартістю 59 890 грн; всього приміщень загальною вартістю 271 885 грн, що становить 51/100 частин домоволодіння, що на 3 581,5 грн більше ідеальної частки;
- визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,04905 га відповідно до схеми розподілу земельної ділянки (додаток до експертизи № 3) за варіантом поділу № 2, викладеного у висновку експерта № 10/2017;
- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток внаслідок розподілу вказаного нерухомого майна в розмірі 3 581,50 грн;
- визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
- визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року виробництва;
- в задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
- земельна ділянка в АДРЕСА_1 не підлягає поділу між сторонами, оскільки в силу положень статті 61 СК України в редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку в порядку приватизації, не відноситься до об`єктів спільного сумісного майна подружжя та є особистою приватною власністю відповідачки;
- присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки жодний із подружжя не бажає сплачувати іншому грошову компенсацію вартості майна, мотивуючи це відсутністю коштів, апеляційний суд уважав, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з позивача на користь позивачки компенсації в розмірі 758 644 грн підлягає скасуванню;
- домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 не підлягає реальному поділу з виділенням сторонам часток, оскільки умови поділу житлового будинку, визначені в експертному висновку, передбачають втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, а дозвіл на реконструкцію та технічні висновки про відповідність перепланування будівельним нормам та правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам і правилам пожежної безпеки сторони не надали;
- незавершене будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_1 суд поділив у відповідності до варіанту № 2 поділу, запропонованого експертом, з урахуванням висновку про наявність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири;
- жоден із подружжя не бажає залишити за собою автомобіль Chevrolet Lacetti та сплатити іншому грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності, а тому транспортний засіб підлягає поділу шляхом визнання за кожним із сторін права власності на Ѕ частину вказаного автомобіля.
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішенняй просив їх скасувати повністю як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_1 задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
- апеляційний суд неправильно визначився з дією положень статті 57 та частини п`ятої статті 61 СК України в часі, а тому земельна ділянка в АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін;
- визнавши за кожним із подружжя право власності на Ѕ частину домоволодіння в  АДРЕСА_1 , апеляційний суд не поділив між сторонами земельну ділянку за вказаною адресою, не врахувавши, що перехід права власності на будівлю передбачає зміну власника земельної ділянки, на якій така будівля розташована;
- здійснивши поділ майна подружжя з відхиленням від варіантів поділу, про які просили сторони, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог;
- суд безпідставно відмовив у реальному поділі домоволодіння по АДРЕСА_1 , пославшись виключно на відсутність технічних висновків та дозволу на реконструкцію, оскільки визначальним при вирішенні вказаного питання є встановлення наявності технічної можливості з проведення виділу частки майна в натурі;
- апеляційний суд не мотивував відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали, використані при будівництві гаража;
- визнання права власності на автомобіль, який перебуває в одноособовому користуванні ОСОБА_2 , по Ѕ частині за кожною зі сторін не призведе до відновлення порушеного права позивача, оскільки автомобіль є неподільною річчю, а спільне його використання є неможливим.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що  з 21 березня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 липня 2015 року.
 
За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0302 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6520387500:01:001:0249, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок за цією ж адресою та автомобіль «Chevrolet Lacetti» 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , д. н. з. НОМЕР_1 .
 
Апеляційний суд установив, що право власності на земельну ділянку набуто ОСОБА_2 у порядку приватизації 12 жовтня 2010 року.
 
За ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0981 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6520387500:01:001:0263, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Згідно висновку про забудову земельної ділянки від 29 березня 2014 року, виданого відділом містобудування та архітектури Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, та будівельного паспорту від 08 квітня 2014 року ОСОБА_1 є забудовником житлового будинку на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . На момент розгляду справи судами готовність указаного об`єкта нерухомого майна складала 53 %.
 
Суд першої інстанції встановив, що все вказане вище майно набуте сторонами в шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Апеляційний суд установив, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 набута ОСОБА_2 в порядку приватизації та є її особистою власністю відповідно до чинних на момент набуття норм матеріального права.
 
За висновком судової додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 48/2016 від 07 листопада 2016 року розроблено один варіант поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за яким серед приміщень, що виділяються другому співвласнику, відсутні житлові кімнати, а серед приміщень, що виділяються першому співвласнику, відсутнє приміщення кухні та можливість доступу до приміщень другого (мансардного) поверху з вулиці. Вказані приміщення необхідно облаштувати при реалізації поділу за цим варіантом шляхом перепланування в межах виділених приміщень. Для організації двох окремих житлових квартир після прийняття рішення про поділ за цим варіантом необхідно розробити проєкт реконструкції будинку з одноквартирного в двоквартирний, яким слід передбачити організацію житлових приміщень на першому поверсі (для другого співвласника) та кухні й зовнішніх сходів на мансардний поверх (для першого співвласника). Експертом вказано, що інженерні мережі розташовані на першому поверсі в приміщеннях, які виділяються другому співвласнику. Сумарна компенсація першому співвласнику з боку другого співвласника за відхилення від часток та за інженерні мережі складає 121 613 грн.
 
За висновком додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 10/2017 від 22 лютого 2017 року, незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 має стіни, перекриття та 78% покрівлі, сформовано об`ємно-планувальні рішення шляхом зведення перегородок, а тому поділ будинку є технічно можливим.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ                                  від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
 
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
 
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
 
У справі, що переглядається, сторони не мали спору щодо переліку майна, яке є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».
 
Щодо поділу домоволодіння та земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
 
У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».
 
У справі, що переглядається, апеляційний суд, зосередившись на встановленні обставини втручання внаслідок переобладнання будинку в його несучі конструкції, інженерні системи загального користування та отримання дозволів уповноважених організацій, не з`ясував, чи наявна технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири. Сама по собі відсутність технічних висновків уповноважених органів та необхідність розробки проєкту для виконання певних робіт не свідчить, що переобладнання житлового будинку суперечитиме будівельно-технічним нормам та вплине на можливість поділу будинку за адресою:  АДРЕСА_1 в натурі.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що земельна ділянка за адресою:  АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 . При цьому апеляційний суд обґрунтовано керувався положеннями статей 57, 61 СК України в редакції, чинній на момент приватизації відповідачкою вказаної земельної ділянки. 
 
Посилання позивача на частину п`яту статті 61 СК України, яка поширює правовий режим спільної сумісної власності на приватизовану одним із подружжя земельну ділянку, не заслуговує на увагу, оскільки вказана норма права набула чинності 08 лютого 2011 року, тобто після набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку.
 
Разом з тим, відмовивши в поділі вказаної земельної ділянки, суд визнав за кожною зі сторін право власності на Ѕ частину домоволодіння за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
 
У частині першій, четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».
 
Апеляційний суд не врахував, що перехід права власності на об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу « superficies solo cedit » (збудоване на землі слідує за нею), та безпідставно не вирішив питання про поділ між сторонами земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Крім того, суд апеляційної інстанції жодним чином не мотивував відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали, використані для побудови гаражу на вказаній земельній ділянці, чим порушив підпункт в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України.
 
Щодо поділу домоволодіння та земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
У частині другій статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
Суди встановили, що домоволодіння за адресою:  АДРЕСА_1 є об`єктом незавершеного будівництва зі ступенем готовності 53 %.
 
У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що «новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію».
 
У справі, що переглядається, апеляційний суд не встановив, чи можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво домоволодіння сторонами, а тому не мотивував висновок щодо можливості поділу в натурі житлового будинку, ступінь готовності якого складає 53 %.
 
Оскільки земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 поділена відповідно до виділених сторонам часток у домоволодінні, поділ якого здійснено апеляційним судом без установлення всіх істотних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, висновки суду в цій частині також є необґрунтованими.

Щодо поділу автомобіля Chevrolet Lacetti д. н. з. НОМЕР_1 
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо залишення автомобіля у власності ОСОБА_2 та виплати йому компенсації вартості Ѕ частини транспортного засобу, апеляційний суд виходив із відсутності згоди відповідачки на виплату такої компенсації та невнесення необхідної суми коштів на депозитний рахунок суду.
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
 
У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.
 
У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зазначено, що «з врахуванням закріплених в пункті6 статті3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар».
 
Установивши, що транспортний засіб Chevrolet Lacetti д. н. з. НОМЕР_1 перебуває в одноосібному користуванні ОСОБА_2 , та залишаючи автомобіль у спільній власності сторін, апеляційний суд не врахував, що інший з подружжя ( ОСОБА_1 ) позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації за належну йому частку в спільному майні. При цьому апеляційний суд не встановив вартість спірного транспортного засобу, розмір компенсації, яка підлягає виплаті, а також спроможність іншого співвласника виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та чи не становитиме це для відповідачки надмірний тягар.
 
В силу положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Невстановлення апеляційним судом фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зумовило передчасний висновок суду про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 . З огляду на викладене касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Щодо розподілу судових витрат 
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
 
Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги ОСОБА_1 , розподіл судових витрат за касаційний розгляд справи підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , підписану адвокатом Заверюхою Костянтином Олександровичем, задовольнити частково.
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Херсонського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                      В. І. Крат
 
Судді                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                         І. О. Дундар
 
                                                                                         М. М. Русинчук
 
                                                                                         М. Ю. Тітов