Номер провадження: 22-ц/813/2902/21 
Номер справи місцевого суду: 1522/6864/12
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.І.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним, -

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
03.02.2009 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з зазначеним позовом, уточнивши який просило стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості 282 780, 11 дол. США за Кредитним договором № 014/0029/74/70872 від 27.02.2007 року, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 8,0025 грн.) складає 2 262 947,87 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 159 150,66 дол. США, що дорівнює 1 274 192,01 грн., заборгованість за відсотками 1 848,76 дол США, що дорівнює 14 794,73 грн., заборгованість за простроченими відсотками 39 951,21 дол. США, що дорівнює 319 709,56 грн., нарахована пеня 81 829,48 дол. США, що дорівнює 654 840,42 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості 107 179,79 дол. США за Кредитним договором № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 8,0025 грн.) складає 857 706,28 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 54 183,33 дол. США, що дорівнює 433 602,10 грн., заборгованість за відсотками 1 097,77 дол. США, що дорівнює 8 784,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 16 525,94 дол. США, що дорівнює 132 284,83 грн., нарахована пеня 35 372,75 дол. США, що дорівнює 283 070,44 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір №014/0029/74/70872, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 160 590,00 доларів США на строк по 27.02.2027 року під 13,25 % відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток № 2 до Договору). Відповідач в свою чергу прийняв на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, визначені договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №014/0029/74/70872 від 27.02.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки від 27.02.2007 року, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_4 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору.
Крім того, 30.03.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Кредитний договір № 014/0029/74/72506 про надання кредиту в сумі 54 540,00 дол. США на строк по 30.03.2027 року під 14,50 відсотків річних зі сплатою одноразової комісії за оформлення кредиту у розмірі 1 % від суми кредиту та з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток № 2 до Договору). Відповідач в свою чергу прийняв на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, визначені договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 було укладено Договори поруки №014/0029/74/72506-44 та №014/0029/74/72506-45 від 30.03.2007 року, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року.
Відповідачі на цей час не виконують своїх зобов`язань за Кредитними договорами. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» неодноразово звертався у письмовому вигляді до відповідачів з вимогою про виконання договору, проте відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань.
11.08.2009 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору поруки №014/0029/74/72506-45 від 30.03.2007 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання Кредитного договору №014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року недійсним, яка мотивована відсутністю отримання згоди ОСОБА_5 на укладання спірного договору поруки, яка передбачена ч.2 ст. 65 СК України.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2010 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2012 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд зазначеного заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2012 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості 282780,11 дол. США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості 107179,79 дол. США. Вирішено питання судових витрат. 
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2018 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним задовольнити. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що предметом спору є різні та не однорідні права і обов`язки відповідачів, які виникли не з однієї підстави, а отже вимоги про стягнення заборгованостей за різними кредитними договорами не могли бути розглянуті судом в одному проваджені. 
Крім того зазначає, що ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції взагалі не розглянув зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним. 
Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що після скасування заочного рішення, ухваленого 17.12.2010 року, відповідачі не були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що призвело до обмеження їх у праві доступу до суду. 
Представник ОСОБА_1 вважає, що районний суд не встановив наявності у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, які б давали право банку укладати кредитні договори предметом яких є іноземна валюта та звертатися до суду із позовами про стягнення заборгованості за такими кредитними договорами, а тому рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
03 квітня 2019 року представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» подано додаткові пояснення щодо доводів апеляційної скарги. Представник позивача вважає рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2012 року законним та обґрунтованим.
Зазначає, що апелянтом не доведено, що при укладені договору поруки від 30 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 були порушені його майнові права.
Відповідно до умов вищевказаного договору поруки, розділ 1: п. 1.5 Поручитель підтверджує: п. 1.5.2 що для укладання цього договору отримав всі необхідні погодження та згоди передбачені чиним законодавством України, п. 1.5.3 – змість ст.ст. 3, 21, 64, 74 СК України поручителю роз`яснені. У разі порушення гарантій поручитель відшкодовує банку понесені збитки, розмір яких у будь-якому випадку не може бути меншим ніж сума кредиту, отримана в банку боржником. Поручитель свідчить, що його чоловік згоден з укладенням поручителем цього договору. На останній сторінці договору поручителя власноручно вчинено напис «договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання мені зрозуміло та я з ним згодна. Підпис під цим договором зроблено мною власноручно та добровільно».
З огляду на зазначене, представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвокат Ковальова Н.А. просила апеляційний суд рішення Приморського районного суду м. Одеси – залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.10.2017 року під головуванням судді Кравця Ю.І. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним – залишено без руху, надано апелянту строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.11.2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Кравця Ю.І., суддів Журавльова О.Г. та Комлевої О.С. справу призначено до розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.02.2018 року у у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Кравця Ю.І., суддів Журавльова О.Г. та Комлевої О.С. цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним – повернуто до суду першої інстанції для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2018 року під головування судді Абухіна Р.Д. цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.02.2018 року о 10:00 год.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2018 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним,- відмовлено. Справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2019 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Кравця Ю.І., суддів Журавльова О.Г. та Комлевої О.С. цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.04.2019 року на 13:30 год.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08.11.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, О. Г. Журавльова.
Розпорядженням № 5879 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2019 року під головуванням судді Князюка О.В. цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси - прийнято до провадження призначено розгляд справи в судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на „27” лютого 2020 р. на 11 год. 45 хв.
Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін.
07 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло копотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з різким погіршенням епідемологічної ситуції в Одеські області, на зокрема наявності у відповідача ознак респітарно-вірусного захворювання. Проте, ОСОБА_1 не надано жодних підтвержженнь вказаного у поданій заяві про відкладення. З огляду на зазначене, апеляційний суд відхиляє подану відповідчем заяву. та вважає за можливе розглянути справу за її відсутності з огляду на те, що у апеляційний розгляд вказаної справи триває з 2017 року (4 роки). З огляду на зазначене, в учасників справи було достатньо часу як для врегулювання даного спору, так і для надання пояснень по справі.
08.04.2021 року в судове засідання яке відбулося в приміщенні Одеського апеляційного суду сторони не з`явилися, заяв, клопотань чи додаткових пояснень від інших учасників справи до суду не надходило.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
27.02.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»(далі - позивач) та ОСОБА_6 (далі - відповідач) було укладено Кредитний договір № 014/0029/74/70872, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 160 590,00 доларів США на строк по 27.02.2027 року під 13,25 % відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток № 2 до Договору). Відповідач в свою чергу прийняв на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, визначені договором
У якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 014/0029/74/70872 від 27.02.2007 року між Позивачем та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки від 27.02.2007 року, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_4 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору.
30.03.2007 року між ОСОБА_3 та Позивачем було підписано Кредитний договір № 014/0029/74/72506 про надання кредиту в сумі 54 540,00 дол. США на строк по 30.03.2027 року під 14, 50 відсотків річних зі сплатою одноразової комісії за оформлення кредиту у розмірі 1 % від суми кредиту та з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток № 2 до Договору). Відповідач в свою чергу прийняв на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, визначені договором.
У якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року між Позивачем та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 було укладено Договори поруки № 014/0029/74/72506-44 та № 014/0029/74/72506-45 від 30.03.2007 року, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно дост. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.
Щодо доводів апелянта про розгляд справи за неналежного його сповіщення, та ухвалення рішення за його відсутності.
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. 
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. 
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. 
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. 
За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Відповідно до ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.  У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.  Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.  Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Даних щодо належного повідомлення ОСОБА_1 на судове засідання призначене на 14.09.2012 року матеріали справи не містять.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце засідання суду 14.09.2012 р. (т. 2, а.с. 37- рекомендоване повідомлення та конверт повернулось до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що не є належним сповіщенням сторони у справі) а вона обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Щодо первісних позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК).
Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.
Відповідно до цієї норми зобов`язання — це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення — невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строку.
Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 1049 ЦК України закріплює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором.
Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики.
27.02.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»(далі - позивач) та ОСОБА_6 (далі - відповідач) було укладено Кредитний договір № 014/0029/74/70872, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 160 590,00 доларів США на строк по 27.02.2027 року під 13,25 % відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток № 2 до Договору). Відповідач в свою чергу прийняв на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, визначені договором
У якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 014/0029/74/70872 від 27.02.2007 року між Позивачем та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки від 27.02.2007 року, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_4 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору.
30.03.2007 року між ОСОБА_3 та Позивачем було підписано Кредитний договір № 014/0029/74/72506 про надання кредиту в сумі 54 540,00 дол. США на строк по 30.03.2027 року під 14, 50 відсотків річних зі сплатою одноразової комісії за оформлення кредиту у розмірі 1 % від суми кредиту та з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (додаток № 2 до Договору). Відповідач в свою чергу прийняв на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, визначені договором.
У якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року між Позивачем та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 було укладено Договори поруки № 014/0029/74/72506-44 та № 014/0029/74/72506-45 від 30.03.2007 року, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з наступних обставин.
За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитами (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Позивач неодноразово звертався у письмовому вигляді до відповідачів з вимогою про виконання договору, проте відповідачі не виконують взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.
Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.
Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).
Підстави припинення поруки наведені у статті 559 ЦК України.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання договору поруки № 014/0029/74/72506-44 та № 014/0029/74/72506-45 від 30.03.2007 року, згідно п. 1.2 якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на добровільних засадах взяли на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року недіійсним ОСОБА_1 мотивуючи тим, що вищезазначений договір був укладений його дружиною – відповідачем по справі ОСОБА_1 , без його відома, уклавши який вона фактично взяла на їх сім`ю зобов`язання та розпорядилась їх спільним майном, з підстав чого вважає договір поруки недійсним.
Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов`язку поручитись перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.
Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов`язання (у даному випадку грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, договір поруки не створює обов`язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а відтак позивачем невірно застосовано положення ст. 65 СК України, за якими згода подружжя вимагається у разі розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, до правовідносин поруки.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до умов вищезазначеного договору поруки, розділ 1: п.1.5 Поручитель підтверджує: п.15.2 що для укладання цього договору отримав всі необхідні погодження та згоди передбачені чинним законодавством України, п.1.5.3. – зміст ст.ст. 3,21,64,74 СК України поручителю роз`яснені У разі порушення гарантій поручитель відшкодовує банку понесені збитки, розмір яких у будь-якому випадку не може бути меншим ніж сума кредиту, отримана в банку боржником. Поручитель свідчить, що його чоловік згоден з укладанням поручителем цього договору. На останній сторінці договору поручителем власноручно вчинено напис « договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання мені зрозумілі та я ними згодна. Підпис під цим договором зроблено мною власноручно та добровільно».
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Законодавством не передбачено недійсності правочину при укладенні договору поруки без письмової згоди одного з подружжя.
Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.
Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Майном згідно із ч. 1 ст. 190 ЦК вважаються не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов`язки.
На підставі ч. 4 ст. 65 СК укладений одним із подружжя договір створює обов`язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім`ї.
Частиною 1 ст. 553 ЦК визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно зі ст. 73 СК за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
Оскільки не доведено факту того, що договір поруки укладено в інтересах сім`ї, він не породжує для другого з подружжя жодних обов`язків і за зобов`язаннями поручителя за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. За зобов`язаннями того з подружжя, хто є поручителем, стягнення може бути накладено лише на особисте майно поручителя. Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.
Отже, немає законних підстав для визнання договору поруки недійсним у зв`язку з ненаданням згоди поручителю на його укладення другого з подружжя.
Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено та не обґрунтовано підстави недійсності договору поруки № 014/0029/74/72506-44 та № 014/0029/74/72506-45 від 30.03.2007 року.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо відсутності у банку права укладати кредитні договори предметом яких є іноземна валюта та звертатися до суду із позовами про стягнення заборгованості за такими кредитними договорами, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству».
Таким чином сторони були вільними у укладенні відповідних кредитних договір у зазначеній іноземній валюті.
Спірні кредитні договори підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до Банківської ліцензії 10 від 11.10.2006 року номер бланка 00262 Національним банком України ВАТ «Райффійзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на право здійснення операцій згідно дозволу 10-4 від 11.10.2006 року (на момент підписання оспорюваного договору) до переліку операцій, які має право здійснювати відповідний банк входить право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, ведення кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій з ними, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.
Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93 визначено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.
Відповідно до статей 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до банківських послуг належать операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.
Пунктом 2.3 Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року N 275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.
Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (стаття 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").
У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року N 1429/10028).
Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію, письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" вважається генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).
Судом апеляційної інстанції, встановлено, що законодавством визначено право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу (статті 192, 524, 533 ЦК України), а також правомірність діяльності банків на підставі відповідних ліцензій по наданню кредитів в іноземній валюті, наявність належних дозвільних документів у АКІБ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", на момент укладення із ОСОБА_3 спірного договору про надання кредиту, а також відсутність станом на 27 лютого 2007 року законодавчої заборони на надання кредитів в іноземній валюті, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача на той час були права надавати кредит в іноземній валюті та вимагати його повернення, а також процентів за користування кредитними коштами в іноземній валюті, зокрема й від ОСОБА_3 . 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним – залишити без задоволення. 

СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2012 року – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2012 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2018 – скасувати.
Постановити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Код ЄДРПОУ 14305909) суму заборгованості 282 780, 11 дол. США за Кредитним договором № 014/0029/74/70872 від 27.02.2007 року, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 8,0025 грн.) складає 2 262 947,87 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 )., ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (Код ЄДРПОУ 14305909) суму заборгованості 107 179,79 дол. США за Кредитним договором № 014/0029/74/72506 від 30.03.2007 року, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 8,0025 грн.) складає 857 706,28 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним – залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16.04.2021 року.
Головуючий:                                                                                 О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін
О. М. Таварткіладзе