ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року	Львів	Справа № 140/11878/20 пров. № А/857/1762/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року ( суддя Димарчук Т.М., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/11878/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-  

                                                        ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування за період з 01.06.2015 до 01.04.2020 до грошового забезпечення: надбавки за звання; надбавки - підвищення окладу 15%; надбавки за виконання особливо важливих завдань 50%; премії; матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань; винагороди за участь в АТО; про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 до 01.04.2020 до грошового забезпечення: надбавки за звання; надбавки - підвищення окладу 15%; надбавки за виконання особливо важливих завдань 50%; премії; матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань; винагороди за участь в АТО.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року в задоволенні  адміністративний позов відмовлено. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задоволити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає зокрема, що  як особа, яка працювала з 23.07.2014 року 01.04.2020 року, він має право, крім основного грошового забезпечення, на всі інші, передбачені чинним законодавством, виплати, зокрема, на: щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням; компенсацію за невикористані відпустки за період, служби в органах внутрішніх справ з 23.07.2014 року по 01.04.2020 року; надбавку за вислугу років відповідно до наказу МВС України № 499 від 31.12.2007 р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» за весь період й э роботи; надбавку за службу в умовах режимних обмежень; доплату за службу в нічний час у розмірі 35% посадового окладу з розрахунку на кожну годину служби в нічний  час; матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу; премії постійного характеру;  надбавку за специфічні умови проходження служби  в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби Апелянт зазначає, що відповідач вказані нарахування за період з 01 червня 2015 по 01 квітня 2020 не здійснював і таку бездіяльність апелянт вважає протиправною.
В судовому засіданні апелянт надав пояснення аналогічні викладеним у апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити  позов. 
Відповідач будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника апелнта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення  з таких підстав.  
Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом ГУ МВС України Луганської області №211 о/с від 25.07.2014 ОСОБА_1 старшина міліції, призначений на посаду міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особового призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України Луганської області з іспитовим строком на 1 рік.
10.03.2015 наказом ГУ МВС України у Луганській області №83о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 63 “і” (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку).
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 визнано протиправним та скасовано наказ №211 о/с від 25.07.2014 ГУ МВС України у Луганській області щодо ОСОБА_1 в частині встановлення йому іспитового строку один рік при призначенні його на посаду міліціонера взводу №2 роти патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області з 23.07.2014; визнано протиправним та скасовано наказ №83 о/с від 10.03.2015 ГУ МВС України у Луганській області про звільнення старшини міліції ОСОБА_1 , міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області за п. 63 “і” (у зв`язку з непроходженням випробовування в період іспитового строку з ОВС України у запас); поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області з 10.03.2015 та стягнуто з ГУ МВС України у Луганській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.03.2015 по 29.11.2017 в розмірі 191   560,68 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів. На виконання рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10.03.2015 по 29.11.2017 ГУ ДКС України у Луганській області проведене безспірне списання коштів з рахунків ГУ МВС України у Луганській області в сумі 191 560,68 грн на користь ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017, наказом ГУ МВС України у Луганській області №2 о/с “По особовому складу” від 23.01.2018 старшину міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області з 10.03.2015. Крім того, даним наказом, згідно з пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України “Про Національну поліцію” та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено у запас Збройних сил за пунктом 63 “з” (через скорочення штатів) з 29.11.2017.
Окрім цього, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2018 по справі №803/450/18 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Луганській області від 23.01.2018 №2 о/с “По особовому складу” в частині звільнення старшини міліції ОСОБА_1 з посади міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1”; поновлено позивача на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України в Луганській області. Стягнуто з ГУ МВС України в Луганській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.11.2017 по 09.09.2018 в розмірі 54 814,05 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів. 
В подальшому на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2018 по справі №803/450/18, наказом ГУ МВС України у Луганській області від 12.10.2018 №18 о/с “По особовому складу” відмінено пункт наказу ГУ МВС України у Луганській області від 23.01.2018 №2 о/с в частині звільнення старшини міліції ОСОБА_1 , міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області за пунктом 63 “з” (через скорочення штатів) з 29.11.2017, поновлено ОСОБА_1 , на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України в Луганській області з 29.11.2017 (а.с.4).
На виконання рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 29.11.2017 по 09.09.2018 ГУДКС України у Луганській області було проведено безспірне списання коштів з рахунків ГУ МВС України у Луганській області в сумі 54 814,05 грн на користь ОСОБА_1 .
Наказом ГУ МВС України в Луганській області від 20.12.2018 №23 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ старшину міліції ОСОБА_1 , міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області звільнено у запас Збройних сил України за пунктом 63 “з” (через скорочення штатів) з 22.12.2018. Підстава: постанова КМУ від 16.09.2015 №730 “Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС”, наказ МВС України від 06.11.2015 №1388, наказ ГУ МВС України у Луганській області від 10.12.2015 №2803.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №140/123/19, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Луганській області від 20.12.2018 №23о/с “По особовому складу” в частині звільнення старшини міліції ОСОБА_1 з посади міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ- 1” ГУ МВС України в Луганській області у запас Збройних Сил України за пунктом 63 “з” (через скорочення штатів) з 22.12.2018 відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області з 22.12.2018; стягнуто з ГУ МВС України в Луганській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.12.2018 по 25.03.2019 в розмірі 18 324,36 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №140/123/19 наказом відповідача від 04.12.2019 №11 о/с відмінено пункт наказу ГУ МВС України у Луганській області від 20.12.2018 №23о/с в частині звільнення старшини міліції ОСОБА_1 , міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області за пунктом 63 “з” (через скорочення штатів) з 22.12.2018 та поновлено позивача на посаді міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України в Луганській області з 22.12.2018.
На виконання рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2018 по 25.03.2019 ГУДКС України у Луганській області було проведено безспірне списання коштів з рахунків ГУ МВС України у Луганській області у сумі 18 324,36 грн на користь ОСОБА_1 .
Разом з тим,  наказом ГУ МВС України у Волинській області від 01.04.2020 №2о/с старшину міліції ОСОБА_1 , міліціонера взводу №1 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення “Луганськ-1” ГУ МВС України у Луганській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 63 “з” (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.04.2020.
Позивач, враховуючи, що період з 01.06.2015 по 01.04.2020 є таким, що зараховується до страхового стажу, вважає, що відповідач зобов`язаний був нарахувати за вказаний період, крім виплаченого грошового забезпечення  також: надбавку за звання; підвищення окладу 15%; надбавку за виконання особливо важливих завдань 50%; премію; матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань; винагороду за участь в АТО.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
З 07.11.2015 набрав чинності Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII), згідно з пунктом 4 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” якого, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 , в період проходження служби в ГУ МВС України у Луганській області з 25.07.2014 по 04.06.2020 неодноразово був звільнений за пунктом 63 “з” (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 та звертався до суду щодо поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішеннями судів ОСОБА_1 неодноразово було поновлено на посаді та стягнуто з  ГУ МВС України у Луганській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991  передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
До обчислення вимушеного прогулу у відповідності до ст. 235 КЗпП України застосовуються правила “Порядку обчислення середньої заробітної плати”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 пунктом 2 якого передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, під час розрахунку середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 суди використовували грошове забезпечення позивача за січень - лютий 2015 року відповідно до вимог п. 2 Порядку №100, тобто виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення, оскільки позивача вперше було звільнено 10.03.2015.  
Відповідно до довідки  ГУ МВС України у Луганській області від 16.09.2020 №747/111/22-2020 про доходи позивача, останньому під час проходження служби, а саме: у січні - лютому 2015 року було нараховано та сплачено наступні складові грошового забезпечення: посадовий оклад -1120,00 грн; оклад за спеціальним званням на суму - 110, 00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (50%) на загальну суму - 699,00 грн; надбавка до посадового окладу (15%) на загальну суму - 168,00 грн; премії у січні 2015 року (428%) на суму - 4487,59 грн. а у лютому 2015 року (445%) на суму - 4665,84 грн, з врахуванням яких ОСОБА_1 і було проведено розрахунок середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (а.с.31). 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до судових рішень, з ГУ МВС України у Луганській області на користь позивача було стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.03.2015 по 29.11.2017 в розмірі 191   560,68 грн, з 29.11.2017 по 09.09.2018 в розмірі 54  814,05 грн, з 22.12.2018 по 25.03.2019 в розмірі 18 324,36 грн, під час розрахунку якого було враховано усі вищевказані складові грошового забезпечення зазначені у довідці ГУ МВС України у Луганській області від 16.09.2020 №747/111/22-2020.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_1 не оскаржував рішення судів щодо розміру стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в відтак був згідний з нарахованим йому грошовим забезпеченням за період з 01.06.2015 до 01.04.2020., а відтак з урахуванням викладеного, вимоги позивача в частині зобов`язання ГУ МВС України у Луганській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 по 01.04.2020 до грошового забезпечення надбавки за звання, надбавки підвищення окладу 15%, надбавки за виконання особливо важливих завдань 50% та премії вірно не задоволені судом першої інстанції.
Пунктом 2.16.1. “Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ”, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 №499 (чинним на час виникнення спірних правовідносин) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік – допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2.16.2. Інструкції №499, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу, у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.
Як передбачено пунктом 2.16.4. Інструкції №499 фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.
Відповідно до постанови КМУ від 16.09.2015.№730 “Про утворення-територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ”, утворюється юридична особа публічного права Головне управління Національної поліції в Луганській області, в свою чергу Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області - ліквідується.
Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 “Про організаційно - штатні питання” повністю скасовано штати органів, підрозділів, установ та підприємств МВС України та скорочено усі посади, у тому числі й в ГУ МВС України у Луганській області.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що на сьогодні штату ГУМВС України у Луганській області не існує, та не існує будь-яких посад ГУ МВС України у Луганській області, а тому будь яких асигнувань на утримання особового складу ГУ МВС України у Луганській області головним розпорядником бюджетних коштів не надається.
Враховуючи викладене вище, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою та надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу за наявності асигнувань, що виділяються, а відтак судом першої інстанції зроблено висновок, що вимога позивача щодо стягнення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб до задоволення не підлягає.
Згідно з п. 1 постанови КМУ від 20.01.2016 №18 “Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських” установлено, що за час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується винагорода в порядку, визначеному керівниками відповідних державних органів за: безпосередню участь в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, у межах бюджетних призначень пропорційно часу участі в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду; створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів.
Як вбачається з листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України у Луганській області від 30.09.2015 №9/3/-1183 позивачу у лютому 2015 року  була виплачена одноразова грошова винагорода за участь в АТО в період з липня по грудень 2014 року, у травні 2015 року за участь в АТО за січень-березень 2015 року.
Як вірно зазначено судом першої інстанції , позивачем до позову не надано будь яких належних доказів про його безпосередню участь в подальшому у спірний період (з 01.06.2015 до 01.04.2020) у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а тому дана вимога позивача є також необґрунтована.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 308, 310,315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №140/11878/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Довгої О.І., в період з 05.05.2021р. по 10.05.2021р. включно, повне судове рішення складено 11.05.2021 року.