ОКРЕМА ДУМКА

21 травня 2021 року 

м. Київ
справа №420/2884/20
адміністративне провадження №К/9901/24001/20

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Кравчука В.М.
за наслідками розгляду адміністративної справи №420/2884/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.03.2020 №846884 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років позивачу;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату без обмеження максимального розміру пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 15.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону від № 3668-VI від 08.07.2011), що діяла на час призначення пенсії, виходячи з розрахунку 80% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Одеської області від 06.03.2020 за №468, з 13.12.2019 та з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2020, позов задоволено повністю.
Постановою Верховного Суду від 20.05.2021 касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково та вирішено: 
-          рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, виходячи з розрахунку 80% від суми місячної заробітної плати без обмеження максимального розміру на підставі довідки прокуратури Одеської області від 06.03.2020 № 468. В цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог;
-          абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 змінити та викласти в такій редакції:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 13.12.2019 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII на підставі довідки прокуратури Одеської області від 06.03.2020 № 468 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії;
-          в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2020 залишити без змін.
Із постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.05.2021 у цій справі та її мотивами я погоджуюся частково та вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату без обмеження максимального розміру пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 15.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону від № 3668-VI від 08.07.2011), що діяла на час призначення пенсії, виходячи з розрахунку 80% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Одеської області від 06.03.2020 за №468, з 13.12.2019 та з урахуванням раніше проведених виплат.
Відмовляючи у задоволенні вищезазначеної позовної вимоги, Суд виходив з її передчасності: оскільки відповідач відмовив у перерахунку пенсії з мотивів відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури, то спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.
З таким висновком Суду не погоджуюся.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).
Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).
Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). 
Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
У відзиві на позов відповідач заперечував як право на перерахунок, так і щодо перерахунку та виплати пенсії в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати та без обмеження максимального розміру. З цієї позиції можна зробити висновок, що після визнання за позивачем права на перерахунок пенсії, відповідачем буде здійснено такий перерахунок не у тому відсотковому розмірі  відносно заробітної плати, на який сподівається позивач, та з обмеженням її граничним розміром. 
Тобто, перерахунок пенсії не у тому відсотковому розмірі відносно заробітної плати, який було встановлено позивачу при призначенні пенсії, та з обмеженням її граничним розміром, змусить позивача повторно звертатись до суду з позовом.
Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вважаю, що позовні вимоги про захист права не можуть вважатися передчасними, якщо вони були предметом правовідносин, з яких виник спір. Позивач звертався з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням 80% від суми місячної заробітної плати та без обмеження максимального розміру. Відмовляючи у перерахунку, відповідач не висловлювався щодо цих аспектів перерахунку, оскільки вважав, що позивач не має права на перерахунок взагалі. Однак позиція відповідача з цих питань відома з його відзиву на позов. Вона не залишає підстав сподіватися, що у разі визнання за позивачем права на перерахунок пенсії, вона буде перерахована так, як про це просив позивач.

Відсутність таких заперечень у рішенні відповідача, що оскаржується, не свідчить, що з питань урахування 80% від суми місячної заробітної плати та застосування обмеження максимального розміру відсутній спір. І у позовній заяві, і у відзиві сторони висловили протилежні позиції, що є очевидним свідченням існування спору щодо цих аспектів перерахунку. Відтак, ці позовні вимоги навряд чи можна вважати передчасними.

Вважаю, що за результатами розгляду цієї справи, з метою забезпечення ефективного правового захисту прав позивача, та з метою недопущення необхідності наступного звернення до суду з позовом щодо перерахунку пенсії у певному відсотковому розмірі відносно заробітної плати та без обмеження граничним розміром, в межах розгляду цієї справи необхідно було надати відповідь (дослідити питання) щодо відсоткового розміру відносно заробітної плати та чи підлягають обмеженню граничним розміром пенсії працівників органів прокуратури.

Суддя                                                                                                               В.М. Кравчук